anjjaaende Atomtheorien. 371 



temperaturen. Desuden var det Probcerglas, i hvilket 

 den stivnede Svovl befandt sig, omhyllet med Bomuld, 

 da vi havde befrygtet, at den ring-e Varmerpiantitet, som 

 udvifcledes ved Svo viens Tætheds forandring-, ellers kunde 

 g-aae tabt, eller idetmindste blive mindre synlig. Og- 

 saa denne Omhylling maatte bave bidraget sit til den 

 langsommere Afkjöling. Ved et andet Forsog blev der- 

 for Probeerglasset ei omgivet med en slet Varmeleder. 

 Temperaturen aftog nu hurtigere, men Tbermometret 

 standsedc igjen længe ved de sidste Grader, og længere 

 end vi syntes, at biin förste Grund (Temperaturens Afta- 

 gen, medens to forskjellig op varmede Legemer sætte sig 

 i Temperaturligevægt; for sig kunde bevirke. Men denne 

 lagttagelse kunde ei före til nogen Overbeviisning. I 

 det höieste kunde den give Grund til at betragte Spörgs- 

 maalet som ubesvaret, men ei som benægtet. Da den 

 ved Svovlens indre Forandring udviklede Varmemængde 

 i al Fald blot kunde være meget ubetydelig, saa blev der 

 kun en eneste Udvei for Fortsættelsen af disse Forsog. 

 Det kom nemlig an paa, om der ei exislerede noget 

 lUiddel, hvorved Svovlens Tæthedsforandring kunde paa- 

 skyndes? Skede nemlig Atomernes Omgruppering i 

 den stivnede Svovl ligesaa hastigt, som i de ophedede 

 pyrognomiske Legemer, saa var der intet Spörgsmaal 

 om, at den derved udviklede Varmemængde maatte con- 

 centreres til en mere bemerkbar Varmegrad. Men saa- 

 dant et Hjælpemiddel existerede virkeligen. Havde vi 

 ikke iagttaget, at Svovl en des snarere gik over til den 

 ugjennemsigtige Tilstand, jo mere den blev rystet? Der- 

 som man nu, paa den beskrevne Maadc, indsmeltcde et 

 Thermometer i Svovl, dercfter slog Probeerglasset i 

 Stykker, og nu ridsede den uomhyllede Svovl med et 



