De två väldiga äggen. 



väldio-a äofpfen, underfulla i sin fläckninof av brunt och rött och 

 grått. Det såg så främmande ut. De lågo väl en hands- 

 bredd ifrån varandra, inte tillsammans i balens mitt som andra 

 ägg- Ur ett hål i det ena grova skalet pep kuorgas unge. 



Och kuorga själv? — Nej — hon syntes inte, hördes inte. 

 Där lågf boet med äg-s^en. Och det var alltsamman. 



Hade lappen sett kuorga' — Nej! 



Hade någon sett kuorga eller hört henne kanske ' — Nej ! 



Men hon hade väl varit här första gången, när lappen 

 kom dit, och flugit upp från boet då: — Nej! Hon hade 

 inte flugit opp, inte alls. Där hade inte varit någon fågel, 

 ingen alls. 



Lappen blev ivrig. Rösten blev gäll och han började 

 gestikulera och visa med händerna. Han hade sökt efter 

 renkalvar i skogsbanden och kommit gående över myrhalsen 



långt därborta. 



Då hade han sett nåoot röra sig i videt 



20 



