ryggskott, två fördärvade stativ och en kamera som sjönk 

 utan möjlighet att räddas. Hade jag rört ett finger just då, 

 hade den tranan väl stannat i Afrika för all framtid. Det 

 var när hon misstänkte att något obehörigt fanns under tu- 

 vorna där och kom bort för att undersöka. Om hennes väsen 

 visste jag just då ingenting. Skymten av ett par vingar 

 och vissheten att hon var en trana upplyste naturligtvis inte 

 mer om hennes personlighet, än skymten av en människa i 

 ytterkläder säger om hennes. Med full avsikt brukar jag 

 ordet personlighet, ty en sådan gammal, kanske trettio-, fyrtio- 

 årig, överlägset klok fågel, erfaren av ständiga resor över 

 halva världen, har sett mycket mer och handlar mycket mera 

 efter egna slutsatser, än vad människan, som sitter stilla i 

 sin inbilskhet, kan få i sitt huvud. Och är det inför de flesta 

 skygga djur riktigt att begagna sig av bristerna i deras upp- 

 fattning för att komma dem inpå livet, så är det med de 

 skarpare hjärnorna mera skäl att söka taga deras klokhet till 

 hjälp. Mitt försök att utan »mellanlandningar» komma tätt 

 inpå tranan med en kamera var uteslutande byggt på stödet 

 av hennes eg^en reflexion, att här kunde helt enkelt inte en 

 människa vara dold. Att hon hade observerat varje för- 

 ändring: i marken femton stecr från hennes bo är intet 

 tvivel om. 



Det var fjärde dagen sen jag skurit ner mitt gömställe 

 i träsket. Tiden emellan fick båten blott driva förbi ute på 

 vattnet en gång var dag för att visa tranorna, att ingen brukade 

 gå i land bara därför att det kom en båt. Det var tidigt 

 om morgonen och skymten av de stora ^'ingarna bakom de 

 döda trädens galleri, när vi landade, sade att allt var väl. 

 Hur jag fick plats med mina redskap under tuvorna vore blott 

 omständligt att berätta. Båten försvann bort över sjön med 



30 



