'^'Hoti skred med sirlig värdighet.'» 



mitt håll. Men sä vaknade plötsligt misstanken, utan att jag- 

 gjort den ringaste rörelse. Med ögon som en preussisk polis- 

 kommissarie kom hon bort för att se efter, stannade ibland 

 och såg åt alla håll, som om hon sökte något sammanhang, 

 försvann bakom mig, \'art kunde jag inte se, och dök i nästa 

 minut kanske åter fram för att becje sigf tillbaka till boet. Vid 

 ett sådant tillfälle trodde jag ett ögonblick, att jag såg dubbelt 

 mellan stråna i min Sfluoro- men det var verkhVen två tranor, 

 det var hannen som följde henne. Han hade naturligtvis 

 statt bakom min rygg hela tiden — efteråt fick jag klarhet 

 om hur han gick till väga vid sin vakttjänst — och hennes 

 turer Iram och äter hade skett i något slags samförstånd med 

 honom. Och där skredo de nu med sirlio; \'ärdiorhet i solen 



zs 



