Vid Vita Nilen såg jag tranor vid samma tid året efter i 

 tusental. Jag sökte förgäves efter dem på marockanska 

 kusten och kring den flacka bukten utanför Algeciras, for 

 upp genom Andalusiens paradis för fåglar till Sierra Nevada 

 för att se efter lammgamen och tillbaka över slätterna till Se- 

 villa och därifrån längs Guadalquivir ned till marismerna. Där 

 äntligen syntes två tranflockar sträcka över det oöverskåd- 

 liga lagunlandet. Här funnos oräkneliga vattenfåglar, än- 

 der, tärnor, måsar, grå och vita hägrar och små vadare i 

 skaror på stränderna. Vita storkar syntes också, men blott 

 några få. Det ville inte gå i mitt huvud, att detta var det 

 land våra tranor sökte upp för hela vintern. Uppgiften att 

 »tranorna» övervintrade i Medelhavsländerna föreföll migr allt- 

 mera oviss. Det måste då vara ett mindre antal. Varför 

 stannade annars inte de tranhärar, vilka höstetid och särskilt 

 mot våren sågos draga fram över Egypten, vid deltats och 

 Nildalens dukade bord, utan färdades vidare bort över Nu- 

 biens ökenländer tjugo hela breddgrader längre mot söder 

 in i det tropiska Sudan, där tranor från både Asien och 

 Europa tycktes samlas för att frossa på durrahfälten ? Alla 

 av vetenskapen kända fyndorter för vår trana i det tropiska 

 Afrika lågo samlade där mot Öster, ^ i Nubien, Dongola, 

 Kordofan, Sobatlandet och Abessinien.^ Från västra Afrika 

 söder om Sahara syntes de lärda verken ingenting ha att 

 berätta om våra stora flyttfåglar, och i Centralafrikas vid- 

 sträckta urskoorsbälte hade tranorna troligen increntino- att 

 beställa. Men den berömde forskaren Hartert hade i slutet 

 av februari månad i det inre av Algeriet sett tranor högljutt 

 ropande komma sträckande söderifrån över öknen, och baron 



^ Reichenow, Die Vögel Afrikas. 



^ I Sydafrika lära tranor även enstaka gånger ha träffats. 



58 



