Det första flyttfåglarna se av Egypten, när de komma 

 sträckande norrifrån, är ett land av blygrå jord och gröna 

 fält, som i en allt smalare vinkel mot söder skjuter in mellan 

 gulröda ökenberg. Knappt en gång om året står ett regnmoln 

 över detta land, men därnere på jorden ligger ett blänkande 

 nät av vattenlinjer. Otaliga, smala, raka äro de av människorna 

 grävda kanalerna. Glesa, breda, ringlande äro Nilens armar 

 ut genom deltat. Där de na kusten, flyta de ut i stora grunda 

 laguner, skilda från havet av buktande landtungor. 



Skogar finns inte, där en fågel kan söka vila och skugga 

 för den brännande solen; blott lunder av dadelpalmer med 

 glesa kala stammar och evigt gröna trädgårdar, där manda- 

 riner och apelsiner vintern igenom lysa som gyllene äpplen. 

 Snår är det ont om, där en liten sångare kan söka skydd. 

 Men på fälten växa sockerrören under vintern till täta djung- 

 ler, och vid lagunernas sumpiga stränder står vassen högre 

 och tätare än nåo^onsin i Takern. Och fåglarna söka med 



63 



