skarpa ögon däruppifrån, de som komma om dagen, för att 

 finna den plats som passar just dem. Där gamla äro med i 

 flocken, veta de kosan. Ungfåglar, som fått taga sig Iram på 

 egen hand, speja efter sådant land som de äro vana vid och 

 efter anförvanter där att sälla sig till. Vitfåglarna sänka sig 

 till skarorna på lagunernas låga öar bland pelikaner och 

 rosenfärgade flamingos. Brushanar och snäppor lockas av den 

 feta gyttjan vid kanalerna. Ärlor och andra småfåglar samlas 

 där det odlade landet möter öknen. Viporna flockas på de 

 bördiga åkrarna, där vita hägrar vandra tryggt bland tunga 

 betande bufflar. Storkarna, som färdats en dagsresa från 

 Jordan och Jeriko, vila på gyttjebankarna i Nilen, där tra- 

 norna rasta ibland. Men alla de som komma om natten 

 styra efter sin inre känsel och lyssna i mörkret efter frän- 

 dernas välkända röster därnere, där de kivas om platser 

 eller söka sin föda efter den långa resan, de som kommo 

 nätterna förut. Sumphöns och sothöns finna de sina i strän- 

 dernas vassruggar. Beckasinerna falla som stenar ur rymden 

 mot de fläckar där marken är sank. De små vaktlarna, som 

 flugit i mörkret över Sinai öken, skynda att gömma sina trötta 

 vingar i fältens grönska innan dagen gryr. Men vildänderna, 

 som skönja vattnet, susa ned överallt, där speglarna glimma i 

 den mörka jorden. 



De flesta stanna blott en natt, ett dygn, kanske en vecka 

 för att vila ut. För dem är detta landet inte varmt nog. 

 För många är färden bara börjad. I deras bröst bränner en 

 längtan efter den tropiska jorden bortom Nubiens öknar och 

 de nakna mörka bergen, efter floden som liknar ett rinnande 

 hav nu när regntiden är förbi därnere, efter slammiga strän- 

 der, där krokodilerna sova i frid bland fåglar som vaka över 

 dem, där flodhästarna bana vägar genom papyrusfälten och 



64 



