Den nordiska stjärtaudeii, Jiicro}:;lyf ens förebild. 



tidiga dynastiernas hov i Egypti land, har ingen mäktat få 

 sin bild så mångfaldigt ristad i de talande stenarnas berät- 

 telser som den oansenliga vildanden från de den gåntjen 

 okända länderna i norr — Ryssland, Finland och Sverige. 



I pyramidernas gravgångar, på templens pelare, i obeli- 

 skernas granit och bland papyrusmanuskriptens hemliga skrift- 

 tecken — överallt är hon med, finlemmad, omisskännelig med 

 sitt mörka huvud, sin smala vita hals och de spetsiga snabba 

 vino-arna. Det finns inomen tvekan om att hon är förebilden 

 till tecknet son av solen» i de mäktiga faraonernas cartou- 

 cher, och där hon befunnits värdig att vara hieroglyf för be- 

 greppet »flyga», äro de karakteristiska spetsiga stjärtpennorna 

 utbredda i solfjäder och så skickligt vända, att den som en 

 gång sett henne strax kan se, att detta är en nordisk stjärt- 

 and och ingenting annat. 



Hur kom det då till att denna vildfåo^el i sin enkla dräkt 

 av vitt och grått och brunt kunde vinna ett sådant intresse 

 framför större och vackrare färgade fränder i ett land, där 



70 



