De la iigväga gästerna vila iit efter färden. 



vita sidor och de rödhalsade dykändernas granna huvuden. 

 En vipa springer i gyttjan och plockar. Var gång hon hittat 

 nåtjot stannar hon ett tao- och tittar misstrogfet. Hon är 

 bestämt frän Europa och har sett tvivelaktigt folk förut. Men 

 några grönbenta snäppor, som komma fladdrande över ängen, 

 ha tydligen ett mindre civiliserat hemland. De slå ned på 

 slambädden bara några steg ifrån mig och börja äta, utan att 

 det ringaste bry sig om den av vipan misstänkta människan. 

 I ett öo-onblick ha de skrikande taeit till vino-arna och med 

 dem en hop förskräckta änder. En skugga glider över vatt- 

 net och en stor fag^el kretsar över min vassruofo-e — kärr- 

 höken I Honom kände de. 



Han står kolsvart mot solen, och det är lönlöst att höja 

 kameran, fastän han är så nära, att jag kan urskilja det stic- 

 kande blanka ö^at. Med nåofra häfti^ra vineslacr tar han 

 höjden, och i vida ringar seglar han bort mot ökenstranden, 

 där de stora andflockarna svärma och vila. 



75 



