hade inte känt igen honom. Och nu satt han en blink pa stran- 

 den, sä nära att jag kunde se den röda fläcken i det bla pa 



hans bröst — blåhakesänga- 

 ren ■ — de lappländska fjäl- 

 lens näktergal, som Linné 

 gav namnet suecicai). 1 lan 

 hade inte så granna färger nu 

 som om våren, när han spe- 

 lade för sin maka bland de 

 sista drivorna. Hans ton \ar 

 inte så sprudlande full av 

 klang. Men där han kvick 

 som en råtta for bland grä- 

 set och övade sin visa vid 

 stranden av den heliga sjön, 

 \ ar han ändå just den lille 

 fågeln med det stora hjärtat, 

 som brukade sjunga natten 

 igenom vid lägerelden i det 

 / videt i Lapf^laiid. kalla landet däruppe. 



90 



