Detta var alltså Egypten. Dess fågelrikedom var inte sa 

 överväldigande, bortsett frän lagunerna vid kusten, där det 

 for upprorets skull l)lev mig förbjudet att stanna med en 

 kamera. Men hela Nildalen uppåt — där s\ntes inga fågel- 

 skaror. Av landets egna fåglar var det de små vita hägrarna, 

 som mest föllo i ögonen, där de lyste i fältens grönska eller 

 sutto på trädens toppar i parken vid Giza, samt först och 

 sist de egyptiska gladorna, vilka svävade i glesa följen över 

 alla städer och byar, sutto skrikande på taken och byggde 

 bon i träden mellan husen. Förresten fladdrade ett par vit- 

 brokiga kungsfiskare över kanalernas vatten, rödskimrande 

 palmduvor kuttrade i trädgårdarna, och härfao-lar med höea 

 fjäderkammar hoppade vid vägarna tillsammans med en kråka, 

 som var likadan som vår. På Nilstranden vilade i middags- 

 hettan någon enstaka gam bland gladorna. Det var egent- 

 ligen allt. 



\'ar fanns nilgasen och den heliga ibisfågeln- På de 

 mangtusenariga målningarna i varje fall talrikare än i vara 

 dagars Egypten. Såvida ibisen någonsin funnits vild i det 

 land, där han var helig. De lärda tvivla. Pressa underbara 

 målningar av djur och allrahelst av praktfulla fåglar skulle 

 helt visst för den, som äger kunskaper nog, kunna berätta 



91 



