Den lic Ii ga ibisfagcln. 



väggarnas målningar säger, att här måste finnas en rikedom 

 av urkunder om flyttfåglar i det forna Egypten. Denna 

 fåeelvärld i de döda människornas och de överdrivna oudar- 

 nas boningar är onekligen m)'cket rikare och mycket intres- 

 santare än den därute vid våra dagars Nilen, där rader av 

 turistångare ha ersatt faraonernas jaktbåtar och där det s)-ns 

 flera ägretter på hattar än på hägervingar. 



Man föreställde sig gärna från sagan den egyptiska Nilen 

 som en bred, mäktig flod, där andra stranden syntes långt 

 borta, där pelikaner fiskade bland skära lotusblommor och 

 där vita storkar betänksamt klevo omkring i gyttjan tör att 

 fånofa ofrodor, medan vördiea ibisfåsflar befolkade öar, där 

 det växte papyrus. 



Men där var intet av allt detta. Fanns här då inte en 

 stork om vintern? Och var fanns tranorna? Förgäves lät 

 jag kikaren söka över Nilens kala stränder, över de grunda 



94 



