y II lig fr II tranorna frän Asii'ii. 



hundra där. Jag lyfter arbladen långsamt, som när man ror 

 på säl och är rädd att höras. Men fågelflockarna lyfta ju 

 ändå, när båten kommer mitt upp ibland dem. De asiatiska 

 roständernas klagande rop ljuda som jägarhorn i stillheten. 

 Nilgässen kackla hest. Vattenfåglar, vars läten jag inte känner, 

 lyfta och komma farande så nära att luftdraget sveper. Vingsu- 

 set och plaskandet säga var de slå ned igen. Det är ljud av 

 främmande vingar, röster ur främmande strupar. Det sjuder som 

 i en kittel, sjuder av liv, som jag inte vet namn på. Och ständigt 

 bli mina händer stilla vid årorna. Lyssna! Vad var det för ett läte 

 där? Vems var den väldiga skuggan, som skymde stjärnorna: 

 En mörk massa dyker fram över vattenytan. Sorlet och 

 rörelsen säger att där är trängsel av fåglar. Jag tror, att det 

 är en av de låga slamöarna, och vill söka mig närmare. Men 

 hela ön lyfter och rusar fram över mitt huvud så våldsamt, 

 att jag omedvetet håller händerna för ansiktet. Sannerligen, 

 där kommo stora tunga gäss så nära, att jag kunnat nå dem 

 med en uppsträckt hand. 



1 10 



