



1 ^ . 





1 



p^ 





\^:^-^.^ 



A 



»De ko})i)iio tågande stolt förbi.» 



vinden ett stycke, tog stäven botten med en sättning, så att 

 både kameran och jag åkte föröver, och objektivet pekade 

 ner i däck, medan de hädiga fåglarna med vingsus och rop 

 kommo tågande stolt förbi vårt elände. Det var som förgjort. 

 Nu tänker nåoon — men varför inte grå i land då och 

 pyrscha med kameran? ■ — Jo, var så god — jag försökte 

 det första darren och flera gånsi^er. Och det skulle ha grått 

 utmärkt, om bara inte tranorna haft denna egendomliga be- 

 nägenhet att ställa sig ute på grundbankarna och på den 

 milslångt fullständigt släta stranden, där man gick som på 

 ett söndersprucket lergolv, så långt ytan var hårdtorkad av 

 solen, till dess det oväntat inte bar längre och benen sakta 

 sjönko i denna kostliga, fruktbara gyttja, som täckte nio tion- 

 delar av alla stränder. Om där bara funnits lite gräs eller 

 en buske att dölja sig bakom eller den ringaste upphöjning 



127 



