svartas boskap i hjordar kom till Nilen för att dricka. Mo- 

 hammed hck värva några negerpojkar att driva en kreaturs- 

 hop långsamt förbi tranhären. Men stutarna gingo naturligtvis 

 \'arje gäng rätt på tranorna, och de sluga fåglarna sågo strax, 

 att det fanns en misstänkt figur där bland djuren, och lyfte på 

 mycket längre håll än de gjorde för dahabian under segel. 

 Så var det då bara att seo;la ig^en. 



Det var fjärde dagen. Ännu inte en tranflock ordentligt 

 i kameran. Vinden var frisk. Det knakade i dahabians 

 tackel. Landskapet drog förbi som ett panorama. Det var 

 riktig seglats. Vid tiotiden kom Mohammed och tolkade 

 skepparns bekymmer. Det blåste för hårt. Han ville lägga 

 bi i lä för land. Just då började tranflockarna komma seg- 

 lande ned till floden. Hjordar av vildgäss betade på de allt 

 grönare, smala holmarna. — Lägga bi! Det var ju inget 

 oväder. Inte en molntapp på himmelen. God jämn bris bara. 

 Om kanske — — jag gick långsamt akteröver och bjöd 



De rusade fram led efter led. 

 c)~222'r>3. Berg, Med tranorna Ull Afrika. 



129 



