En gång vid Tåkern, när Fredrik på Mossen hade hjälpt 

 mig att få alla fåglarna i kameran, när vi då skildes 

 åt, så bad jag honom att inte berätta hur vi gick till väga. 

 Skyttar kunde lära sig för mycket och bruka det till fåglar- 

 nas fördärv. En tid efter sporde någon Fredrik, hur jag 

 bar mig åt. — »Jo», hade Fredrik svarat, »det är ingen konst. 

 Han kröp ner i ävja så bara huve' syntes och så satte han 

 opp kamera när fågla' kom!» De dagarna på Nilen, när 

 tranorna stodo skara efter skara på dessa oåtkomligt flacka 

 stränder, där det var ä\ga allting, önskade jag många gånger, 

 att Fredriks historia hade haft litet fastare grund, ävenså 

 ävjan. Ty efter tio spadtag, där tranorna stodo, rann gropen 

 igen. En stund tänkte jag gräva ner dahabians badkar. 

 Men dels var det så bittert att ofTra daeens förnämaste 

 njutning, dels var det tvivelaktigt vad »Soudan Govern- 

 ment for Steamers and Railways» skulle tänka om det. Dess- 

 bättre kom suddgräset och räddade mig. 



Suddgräset är en av Vita Nilens egendomligheter. Sanno- 

 likt finns det mer än nog suddgräs i andra tropiska floder, 



97—222723. Berg, Med tranorna till Afrika. 



133 



