

r I 



'^Det var våra vita storkarl' 



•därborta, våra tranor och jungfrutranor, de senare ungefär 

 •dubbelt flera. Där lyste några vita fåglar i skarorna. Daha- 

 bian närmade sig hastigt. Det var våra vita storkar, som 

 stod där mitt ibland tranorna. Då var väl storken från Trolle- 

 näs på återfärd från Sydafrika nu. Allah var sannerligen 

 nådiof. Att få tre man i rieeen och bärcra seg^len var ett 

 ögonblicks verk. 



Nu låg landet så, att tranorna stodo på en kilometerlång 

 bank med fotsdjupt vatten och knappt det. Mot söder höjde 

 :sia- denna bank till en låo-, smal ö med lite fastare mark och 

 »några träd söderut, och på norra sidan av ön, där slam- 

 bädden just täcktes av vattnet, låg suddflaket ilanddrivet 

 från översvämningstiden. Dahabian fick gå upp bakom 

 träden, där hon inte kunde ses av tranorna, och så tog jag den 

 läng-sta kikaren och smösf över ön för att försöka ut- 

 röna, vad sällskapet hade för vanor därute. Grundet där 



135 



