Sk ra II td ri! a 11 lios tranorna. 



snäppan, g-rönbenta snäppor, stora långnäbbor styltlöpare och 

 till min häpnad ständigt enstaka skräntärnor. Uppe pä ävjan, 

 där den ännu stod blank av vatten omkring mitt gömsle. 

 sprungo vitbröstade strandpipare och dvärgsnäppor. Långt 

 ute i böljorna simmade några flockar änder, vilka kunde jag- 

 inte känna igen, och de tropiska duvorna svärmade över stran- 

 dens skogar utan uppehåll. 



Så mycket var uppenbart, att de tre starka flyttfågel- 

 folken vid Vita Nilen denna tiden voro tranorna, brushanarna 

 och alla de olika slag av ärlor, vitbrokiga och gula, som 

 fladdrade kring varie strand. När de vita storkarna de dagar 

 som följde passerade söderifrån, voro de visserligen tusental i 

 rymden, men deras inslag i de här övervintrande tranhärarna 

 blev alltid obetydligt. Gråhägrarna voro enstaka eller små glesa 

 sällskap. Sak samma var det med alla mindre vadarfaglar 



141 



