krontranorna ojorde verklio-en ibland några hopp i livligt lynne, 

 som kanske kunde kallas dans, om de blivit nianga nog. Men 

 bland de oräknade flockar av vara tranor och jungfrutranor, 

 vilka vandrade genom min kikare .därnere på sådana avstånd, 

 att de ej av min närhet kunde avhållas från sina nöjen, dan- 

 sades det mindre. De gingo, de till och med sprungo om 

 varandra med kråmande hållning och sirliga steg, såsom nu 

 framför mig-. Mera kom åtminstone inte för mina öcron. Det 

 kunde ju kallas dans, om man särskilt önskade se det så. Jag 

 försökte att fasthålla denna »dans» på bilderna, när hela tran- 

 hären nu rörde sig framför mig, speglande i det grunda 

 vattnet, där vinden ingenting mäktade. Det finns i filmen 

 om tranorna. Men ingen gång sedan såg jag dem livligare 

 än just då, och det berodde nog till stor del på att de svarta 

 karlarna närmade sig ute på banken bortom dem. Det var 

 förvånande hur lite rädsla tranorna visade för dessa nakna 



T ra n k a drilj e n. 

 I of— 222725. Berg, Med tranorna till Afrika. 



149 



