med dem, att det flera oåno-er var mio- omöiliot att fotoera- 

 fera. De ställde sig helt enkelt ett par meter framför mitt 

 grässkjul, och den spegelkamera jag hade till hands var inte 

 beräknad för så korta avstånd, utan nekade flera gånger att 

 tjänstgöra. Och krokodilerna sedan — både resebeskrivnin- 

 gar och bålde jägares berättelser hade ingivit mig föreställ- 

 nineen, att de berömda stora krokodilerna i Vita Nilen voro 

 mycket skygga djur, vilka man måste skjuta med rasanta 

 kulgevär över stora avstånd. De snälla vidunder, som röra 

 sig på mina film, måste då ha varit av helt annat slag, ty 

 de kravlade utan vidare så opp i kameran, att de många 

 o-åno-er inte fineo rum på bilden. Flodhästarna hade väl 

 gjort detsamma, om jag bara haft lite tid till och om inte 

 detta inträffat, som jag skall berätta så småningom. 



Vi seglade uppåt floden dag efter dag för att finna flera 

 tranor. Men det blev mindre och mindre flyttfåglar på 



'^■De kravlade sa opp i kameran^ att de uite fiiigo nun pa bilden?- 

 I 60 



