' Eji sannskyldig Leviata n? 



och jag fick dem med en försiktig rörelse in i kameran, 

 medan mitt andra öga hela tiden inte ville lämna en bestämd 

 punkt lite i floden. Det kom ett huvud opp där av en helt 

 annan skapnad än de andras. Det var jätten som ville över- 

 tyga sig om, ifall terrängen var tillräckligt säker även för honom. 

 Han var en mera försiktiaf creneral. Åtminstone en halv 

 timma låo- han alldeles orörlig som om han sov. Men det 

 gjorde han säkert inte. En flock trädänder kommo susande 

 och flaxade ned ute på udden. Det tycktes öka jättens trygg- 

 het. Ett smalt band av ryggen blev synligt ovanför vågorna, 

 så den väldiga stjärtens taggar, och nu gled han in mot de 

 andra med samma långsamhet som ett ångfartyg mot en kaj. 

 När han sköt upp i ävjan, och kroppen började synas hel 

 över de kravlande tjocka armarna ■ — • ty de liknade mera 

 armar än begreppet ben — hade jag klart för mig, att detta 

 var en av de berömda femmeterskrokodilerna, som någon 



170 



