De siitto som bilJstodcrfraiitJvr k ro kod i le nias tänder. 



nackens mörka dok gav intrycket av nunnor. Natthägrar, 

 den ena efter den andra, svepte ned på runda mjuka vingar 

 och sutto som bildstoder framför krokodihiäsorna. Vita sked- 

 storkar med näbbar som länga tårtspadar och musselstorkar 

 med näbbar som en tång, alltid öppen på mitten. Ett par 

 stora tantalusstorkar med skära nakna ansikten ställde 

 sig mitt ibland de andra och började putsa näbbarna med 

 foten. Nu blev det mera liv i krokodilerna. Det är ingen 

 tvekan om att fåglarna för dem voro ett bevis på trygghet, 

 som de rättade sie efter. Nåo^ra av de mindre sköto längre 

 upp på land. Jätten gled plötsligt ut i floden igen. Han 

 for åstad som ett skepp från stapelbädden. Ett ögonblick 

 tänkte jag, att det var något på tok. Men han hade 

 en annan avsikt. Han hade en favoritplats just där den 



175 



