»De voro så mänskliga de båda, som i/ite i//i/iade varandi a ävjaii.^ 



En helig ibis, bländvit med sitt nakna svarta huvud, kom 

 gående in bland de andra. Tantalusstorken kom fram och 

 ställde sig som en skiltvakt. Ute på udden sprungo de båda 

 sporrviporna omkring, vaksamma och beskäftiga bland den 

 övriga fågelmenigheten. De sprungo alldeles in bland kro- 

 kodilernas näsor, plockade efter smådjur i ävjan och voro 

 aldrig riktigt stilla. Oansenliga voro de också, så att jag 

 kunde inte få dem nära nog i kameran. Just då inträffade nå- 

 got, som fördärvade återstoden av dagen. Det var väl knappt 

 fyra timmar skådespelet varat. Då hördes till min förskräc- 

 kelse människoröster väster om mig ute på floden, de kommo 

 närmare, och där, bakom gräsdjungelns utlöpare på udden, 

 kom nu en av dessa flottar av trädstammar gungande, med 

 vilka de svarta driva utför floden för att sälja både virket 

 och sina övriga alster till folket nere i de trädfattiga land- 

 sträckorna och sedan taga apostlahästarna hem till sitt land 



178 



