

'^Ta ntaliissto rkcii s o i/i ski I fi'a kf.'> 



igen. De fyra karlarna höllo någon högljudd palaver. Det 

 hade blast upp, och det var ett öppet gått av floden fram- 

 för, där våoforna motade dem. Och sä stakade de låno-samt 

 men säkert hela härligheten pä grund utanför min och kro- 

 kodilernas udde och lade sig ned pä sina pinnar att sova. 

 Fåoflarna och krokodilerna ägnade de naturlio^tvis varken en 

 blick eller en tanke. Men de olika storkarna reste pä halsen 

 och — nu föll det mig in vad de smä fåglarna hade för upp- 

 gift • — sporrviporna började springa oroligt fram och åter 

 med gälla skrik, ju närmare flotten kom. Slutligen lyfte de, 

 innan de andra stora fåo-larna ecrentlio-en visade nåoron äno^slan, 

 och i samma ögonblick sköt jättekrokodilen ut i floden och 

 försvann som en torped. De andra större följde efter. Alla 

 de olika storkarna tittade sig omkring, förstodo att detta var 

 en siofnal och flöeo bort. Med dem surrade »nunneänderna» 

 åstad. De mindre krokodilerna, som läeo närmast mio^ reste 



179 



