till sig en floclhästtarm ur det allmänna tumultet. Han stre- 

 tade och drog' baklänges med fyndet. De andra gamarna 

 omkring höllo sig på respektfullt avstånd. Ingen av dem 

 vågade sig på honom. Men marabuten kom tyst skridande 

 bakom och ställde sig att se på. Jag väntade, att han skulle 

 ingripa, men han putsade sina fjädrar, och dessemellan tittade 

 han intresserat. Gamen slet allt vad tygena höll, och det 

 var starka tyg. Han hoppade och arbetade. Ibland stannade 

 han till. Han orkade inte. Det var en förfärlig hetta. Det 

 vaknade en misstanke. Marabuten bidade sin tid. Han lät 

 gamen förrätta slavgörat att hala ut härligheten, han som 

 hade tång i näbbet och kunde haka fast. Men när det 

 äntligen \'ar färdigt, och gamen gapande av ansträngning 

 beredde sig att begå sin måltid, kom det långa näbb- 

 spjutet som ett jehu från ovan i hans r}-gg, det gick så 

 kvickt så det blev bara sudd på min plåt, och när den för- 

 skräckte då hunnit oöra sin kovändnino- för att hue*'"a ieen, 



^>De giiigo helst ur vägen för varandra med väpnad neutralitet? 

 I3t— 22272a. Berg, Med tranorna till Afrika. 197 



