32 



relse, disse kan opnaa indenfor hver alders- og kjønsklasse sær- 

 skilt. Mens vingen hos en (^ saaledes kan være prydet med 

 baade 7 og 8 lakspidser, hvorav den længste kan være intil 

 9 mm lang, synes en $ aldrig at ha flere end 6 lakspidser, og ingen 

 over 7 mm lang. Med hensyn til lakspidser paa halens styrfjær 

 kan saadanne her blot paavises hos enkelte hanner, og saavel 

 blandt de yngre som de ældre, derimot ikke hos en eneste hun, 

 hvilket forøvrig stemmer med tidligere undersøkeiser. Denne 

 kjendsgjerning tyder jo ogsaa paa, at lakspidserne egentlig er at 

 betrakte som en utpræget maskulin sekundær kjønskarakter. 



Jeg har for tiden ingen anledning havt til at anstille under- 

 søkeiser over, hvorvidt hannens lakspidser ogsaa skiller sig fra 

 hunnens ved andre egenskaper end forskjel i antal og størrelse, 

 men visse ting^ tyder paa, at hunnen (muligens blot den unge 

 ?) fælder sine lakspidser iløpet av den tid, eggene utruges. For- 

 holder dette sig virkelig saa, turde vel ogsaa hun-spidsernes 

 struktur avvike fra han-spidsernes. Og om en saadan forskjel- 

 ligartet bygning av de to kjøns lakspidser beretter allerede 

 C. H. Anderson (1). Efter en indgaaende analyse- av lakspid- 

 serne, hvis overflade beskrives som glat og konvex, undersiden 

 derimot som mat og poret, nævner samme forfatter, at mens 

 spidsernes form utad hos hannen er »trubbigt avrundet och plattet« 

 og blot paa siderne er forsynet med noen indsænkninger, ender 

 hos hunnen — ihvertfald de indre lakspidser — altid i 2—5 »pikfor- 

 miga spetsar« (vanlig farveløse), liksom forøvrig begyndende lak- 

 spidser hos baade $ og ungfugl altid er helt farveløse. 



^ Hos den ene av de i Tabel A opforte rugende unghunner manglet saa- 

 ledes de fleste lakspidser paa den ene vinge helt, mens hos den anden unge 9 

 spidserne var j^derst smaa og ubetydelige (som maalene viser); og paa en 3die 

 unghun, velvillig utlaant av Professor L. A. Jågerskiold fra Goteborgs Museums 

 samlinger, manglet samtlige lakspidser paa begge vinger med undtagelse av en, 

 c. 1 mm lang antj^dning til lakspids paa armsvingfjær no. IV (paa begge vin- 

 ger). Dette exemplar var skutt 23 Juni 1915 — altsaa samtidig som de to 

 ovennævnte unge 9 — i Torneå lappmark og bar (ifølge velvillig oplysning 

 pr. brev fra Konservator Kihlen) store rugepletter, likesom hele drakten for- 

 øvrig er sterkt slidt og med avblekede farver. 



^ Ved paavirkning av Ammoniak i varme opnaaet saaledes Anderson at 

 forandi-e lakspidsernes rode farve til gul, — og han anfører som analogi hertil de 

 i naturen aar efter aar foregaaende farveforandringer hos Loxia og Pinicola — 

 uten dog derfor at ville sætte disse i forbindelse med luftens Ammoniakgehalt. 

 Videre citerer Anderson ogsaa en opgift fra Latham [i Svensk Zoologi, H. 1, 

 s. 34] om en Sidensvans med gule lakspidser paa halen. 



