38 



DANMARK SOM YNGLEPLADS FOR SKOVSNEPPEN 

 (SCOLOPAX RUSTICULA). 



AF 



OTTO GLUD KONRADSEN. 



I »Dansk .Jagttidende« er i de sidste aar ført en større diskus- 

 sion om skovsneppens fredning, og der er deri givet en hel euro- 

 pæisk oversigt. Det fremgaar af forskellige udtalelser som en ret 

 almindelig antagelse, at skovsneppen er i aftagende, og jægerne 

 ved, at jagten har sin skyld heri. Men de ved ogsaa, at der maa 

 bringes et otTer, for at fuglens aftagen ikke skal blive skæbne- 

 svanger, og offeret er naturligvis en indskrænket jagen af fuglen. 

 Men hvor skal formindskelsen ske, — og hvor skal den begynde? 

 Dette spørgsmaal er det aabne. Fra en side holder man — i 

 hovedtræk — paa, at man i ynglelandene maa gaa først; fra an- 

 den side, at man maa begynde paa vinterpladserne; endelig fra 

 tredie, at man ligesaavel maa bringe offeret i de lande, hvori- 

 gennem navnlig foraarstrækkene sker. Det er her, førsterangs 

 jægertraditionen kommer til orde; sagen drejer sig her om jagten 

 paa det fuglevildt, som de fleste brave jægere »helst vil skyde«. 

 Det er virkelig et otfer, der skal bringes: men det er endnu ikke 

 bleven rigtig klaret, hvem eller hvad? Man vil have noget for 

 noget. 



Et lyspunkt i sagen er det imidlertid, at diskussionen er ført 

 paa baggrund af, at den 3die nordiske jægerkongres (København 

 1909) »udtaler sig for en fremtidig fredning af sneppen i yngle- 

 tiden . . . saaledes at fredningstidspunktet fastsættes i forhold til 

 paagældende lands beliggenhed«. 



Den fredningstanke, der er møntet paa sneppens yngleind- 

 vandring paa dansk omraade, er ogsaa omtalt i nævnte diskus- 

 sion. Med hensyn til fuglefredning i ornithologisk forstand synes 

 det værd at lægge mærke til følgende punkter. De er fremførte 

 som grunde, der skulde være afgørende overfor muligheden af 

 overhovedet at tænke alvorligt paa, at skovsneppen fremtidigt 

 vilde yngle normalt her i landet. At den yngler her enkelte ste- 

 der, er jo imidlertid en kendsgerning; men man fremstiller fra 

 visse sider forholdet som aldeles tilfældigt og holder paa, at det 

 er og bliver sporadisk ynglen. 



Det siges, at sandsynligheden ikke taler for, at der vil op- 



