44 



ANMELDELSER. 



AQUILA. ZEITSCHRIFT DER KONIGLICH UNGARISCHEN ORNITHOLOGI- 

 SCHEN CENTRALE. REDAKTØR TITUS CSORGEY. 



Aargang XXII. 1915. (Budapest). 



Som saa meget andet præges ogsaa dette statelige aarsskrift af 

 krigen. Formatet er blevet noget mindre; men bogen har næsten 

 vundet derved; den er blevet mere haandterlig. Paa en anden maade 

 præger krigen ogsaa artiklerne. Heinrich Schenk giver saaledes 

 en beretning om fugletræk i »krigsaaret 1915« ved den serbisk-bos- 

 niske grænse, iagttagelser foretagne i en længere stilstand i kampene. 



Det, der sætter sit fornemme præg paa »Aquila«, er den viden- 

 skabelige aand, der præger næsten alle afhandlingerne, og da særlig 

 arbejder, saa strengt videnskabelige som Fuglehudens Histologi« 

 eller »Uber den Bau der Milz einiger Vogel mit besonderer Beriick- 

 sichtigung der Schweigger-Seidelschen Kapillarhulsen « ~ utvivlsomt 

 afhandlinger, der kræver et meget stort forarbejde, og som det paa 

 en maade er meget utilfredsstillende at skrive, da kun ganske faa har 

 Forudsætninger til at læse dem. Men til des mere ære tjener det 

 forfatteren, Dr. Greschik, at han gør den slags arbejder, som den 

 videnskabelige ornithologi ikke kan være foruden. 



Mest interesse for os har vel nok resultaterne af det uhyre ar- 

 bejde, der i Ungarn gøres for at klarlægge forholdet ved fugle- 

 trækkets biologi eller phaenologi. Vel intet andet land har i den grad 

 sat trækfuglestudiet i system som Ungarn. Og ringmærkningsar- 

 bejdet drives med største energi og synes at give udmærkede re- 

 sultater. 



Men netop paa dette omraade er krigen den største hindring. 

 Lad mig blot nævne nogle tal; der blev i 1914 mærket 5251 

 fugle, i 1915 kun 1365. 



Hvor stærk den videnskabelige arbejdslyst kan være , ses deraf, 

 at dr. Karl Manks, da han drog til fronten som militærlæge, tog 

 ringe med og mærkede storke under den galiziske offensiv i egnene 

 om Dnjestr og Strypa. 



Og hvilket tab lider videnskaben ikke ved, at de ringmærkede 

 fugle falder i »fjendehaand«. Her klager Ungarn naturligvis særlig 

 over Italien. Næsten alle fuglene trækker jo den vej over , og der 

 sendes ingen meddelelser om dræbte fugle. Alle disse sørgelige 

 Kendsgerninger slaar imidlertid ikke modet ned hos lederen Jakob 

 S che nk. 



Denne skriver en oversigt over de hidtidige resultater af ring- 

 mærkningen, hvor han bl. a. gør opmærksom paa, at man ikke maa 

 lade sig nøje med at mærke unger; endnu værdifuldere er det at 

 mærke de gamle fugle paa selve rugepladserne. Man kan adskille 

 resultaterne i 2 afsnit: I. de fugle, der er dræbte paa trækket, og II. 

 de fugle, der er dræbte eller genfangede senere aar paa selve yngle- 

 omraadet. 



