45 



I det store og hele er følgende nu kendsgerninger for Ungarns 

 vedkommende: 



Paa efteraarstrækket er tlugtretningen sydvestlig (storken und- 

 tagen\ Forf. kalder trækvejen »via adriatica-italica, sicilica, tuni- 

 sica«. Kun storken flyver, som ogsaa H. Chr. Mortensens resul- 

 tater viser, mod SØ. 



Resultatet af de paa yngleomraadet dræbte ringfugle sammen- 

 fatter forf. i, hvad han kalder »loven om den optimale ud- 

 nyttelse af yngleomraadet«. Den nærmere definition lyder 

 saaledes: »Ifølge denne lov ruger hvert individ paa den plads eller 

 i det mindste i den nærmeste omegn af det sted, hvor den ynglede 

 sidste gang. De unge fugle vender tilbage til forældrenes yngle- 

 plads for selv at yngle her, dog slutter de sig ogsaa sammen med 

 individer, der stammer fra fjernere liggende egne, og parrer sig med 

 dem; særlig sker dette hos de arter, der yngler i kolonier, da disse 

 fugle ofte er tvungne til at søge andre rugepladser; og forf. mener, 

 at samhørigheden hos trækfugle fra samme yngleomraade ogsaa 

 strækker sig saa vidt, at de har deres egen fælles trækvej, saaledes 

 at loven kommer til at lyde: »Til bestemte ynglezoner svarer ganske 

 bestemte trækzoner«. 



Endelig omtaler forf. en mulig forklaring paa det fænomen, at 

 trækfuglene ikke optræder med geografiske racer, saaledes som de 

 stedbundne fugle saa ofte gør. Han siger, at der kan f. eks. ikke 

 fremkomme geografiske racer af storken af den grund, at alle de 

 forskellige landes storke mødes paa vinterpladserne og her utvivl- 

 somt »indgaas nye ægteskaber«, hvorved der stadig kommer fremmed 

 blod ind i hvert lands storkebestand. 



Det vilde føre altfor vidt her at komme nærmere ind paa alle 

 de enkelte resultater af den ungarske fuglemærkning. Imidlertid bør 

 man med største interesse følge fortsættelsen af dette storslaaede 

 arbejde, ikke mindst, naar krigen ophører, og det internationale 

 samkvem paa dette omraade igen vil komme igang. Efter tonen i 

 Schenks afhandling vil dette samkvem efter krigens ophør ikke lade 

 længe vente paa sig, hvis det kom an paa Ungarn alene. 



Og interessen for ringmærkningen og dens resultater burde i 

 højeste grad øges herhjemme, der dog er arnestedet for dette 

 foretagende. Det synes imidlertid anmelderen, at man i saa hen- 

 seende er kommet til at staa lovlig meget tilbage for udlandets ar- 

 bejder og resultater. Man skulde næsten mene, at et mindre land, 

 hvor fuglebestanden paa en maade kan overses, langt bedre egnede 

 sig til ringmærkning end et større, saafremt »loven om den optimale 

 udnyttelse af yngleomraadet« virkelig passer. Og de resultater, 

 H. Chr. C. Mortensen har naaet, maa vel kaldes saa værdifulde, at 

 de opmuntrer til kraftig fortsættelse i samme og maaske noget videre 

 spor. S. M. S. 



