50 



skal da heller ikke findes omtalt i de gamle sagn og fabler om 

 dyr herfra. Først efterhaanden som skovene gav plads for 

 agerland og dermed større bebyggelser, skulde Storken altsaa 

 efter disse teorier være indvandret i det nordlige Europa fra 

 sydøst. Men der maa dog blandt andet indvendes herimod, at 

 vi intet som helst ved om, hvornaar Storken bar forandret sin 

 levevis og fra træbygger, som den sikkert oprindelig har været^, 

 er blevet »husfugl«; om dette er sket, inden den udbredte sig 

 fra sin hjemstavn, eller gradvis ud over et senere større ud- 

 bredningsomraade er uvist. Man tør ikke uden videre slutte 

 fra Storkens nuværende forhold overfor mennesket til tidligere 

 tiders forhold — dertil viser organismernes levevis sig altfor 

 plastisk. 



At Storken allerede ret tidligt, i sammenligning med men- 

 nesket, fandtes i visse dele af Europa, hvor den kosmopolitiske 

 slægt Ciconia forøvrigt er paavist i miocaene og pliocaene lag, 

 viser fundene ved pælebygningerne i Schweiz og i knoglehulerne 

 f. eks. i det sydlige Frankrig. 



Vender vi os derpaa til dansk videnskabelig og uvidenskabelig 

 Htteratur ned gennem tiderne for om muligt at finde oplysnin- 

 ger om den hvide Stork her i landet, da møder vi intet eller 

 dog kun hentydninger, hvorpaa intet kan bygges, og det helt op 

 til den allernyeste tid. Det er først, idet den videnskabelige 

 interesse hen mod og med det 19. aarhundrede retter sig mod 

 faunistiske undersøgelser, at der bliver frembragt noget for denne 

 undersøgelse brugbart, og endelig er det egentlig først med 

 N. Kjærbøllings »Danmarks Fugle« (1852) og den interesse 

 for fugleverdenen, som dette værk affødte, at oplysningerne 

 bliver saa minutiøse, at de bliver værdifulde. 



Et af de allerældste ornithologiske værker paa dansk om- 

 handler Storken, nemlig David Fogs »Dissertatio Historica 

 Physica De Ciconiarum Hibernaculis« fra 1692, et bidrag til 



^ Som fingerpeg i retning af, at Storken oprindelig liar været en træbyg- 

 gende fugl, maa opfattes. 1) at der endnu overalt i udbredningsomraadet fin- 

 des kolonier i træer, 2) at den paa trækket meget ofte overnatter i træer, 

 3) at de øvrige arter af familien Ciconiidæ (Gadow) er træbyggere (niaaske 

 en enkelt sumpbygger fraregnet), og 4) at den afrikanske Ciconia abdimii 

 sjMies at være paa et overgangsstadium mellem at være træbygger og hus- 

 fugl«, idet den yngler tæt op ad beboede steder, men næsten altid paa træer, 

 sjældent paa bygninger. 



