75 



er det dog en kendt sag, at adskillige fugle kan afpasse sig efter 

 de forandringer i naturen, som mennesket har skabt. Storken 

 synes til en vis grad at kunne dette; og der er da ogsaa oftere 

 blevet peget paa, at den i visse egne synes at være blevet mere 

 tørlands- end sumpfugl, naar forholdene fordrede det. De 

 fleste indsendere af meddelelser hælder til den anskuelse, at 

 Storkens aftagen her i landet er grundet paa de sidste halv- 

 hundrede aars store kulturarbejder med enge, moser, søer, 

 nor o. 1. 



Jeg skal, inden jeg anfører et par smaastykker fra medde- 

 lelserne, først henvise til, at man tidligere har undret sig over, 

 at Storken totalt eller partielt manglede i egne, hvor lokalitelerne 

 syntes forbavsende gode for den, og den desuden fandtes al- 

 mindelig i nærliggende egne. Det vil følgelig ikke være ganske 

 let at sige, hvad det er, storken fordrer af en egn for at slaa 

 sig ned i den, eller hvad den mangler, naar den forlader 

 en egn. 



Hr. T. Strange, Helnæs, skriver, at han kan »see en stor 

 Tilbagegang i Storkenes Antal, selv paa Steder, hvor Localite- 

 terne aldeles ere de samme som i min Barndom.« »Engarealerne 

 (Omgivelserne) begge Steder (ved Hansted og Vissing) ere aldeles 

 de samme nu som før; men desuagtet er Antallet af Storkene 

 gaaet meget tilbage. Grunden til, at Antallet af Storkene for- 

 mindskes Aar for Aar, er ikke begrundet i, at Localiteterne for 

 denne Fugl forandres til Skade for den, Grunden maa søges 

 andetsteds, nærmest hvor Storken opholder sig om Vinteren. 

 — For fire Aar siden kom jeg her til Helnæs; kun c. 100 Alen 

 fra min Ejendom begynder den store Strandeng, »Maen« kaldet, 

 c. 600 Td. Land; ude i de mange Vandhuller (fersk Vand) paa 

 »Maen« findes en Mængde af Frøer, men i min Tid har der 

 ikke ynglet et eneste Par Storke; om Foraaret kan man see 

 nogle enkelte Storke trække over Helnæs. Efter ældre Folks 

 Sigende har der før ynglet flere Par Slorkeher — to Steder havde 

 de endog Rede i Træer — men efter hvad jeg kan forstaa ikke 

 særlig mange.« Hr. S. M. Saxtorph, København, skriver: 

 »Mindst af alt tror jeg paa, at jordenes og engenes dræning i 

 hvert fald paa disse egne skulde betyde noget. Her er overalt i 

 Nordsjælland saa rigeligt med enge, moser og søer, at her maa 

 være masser af føde for Storkene. Som bevis paa, at Storkene 

 godt kan forsvinde fra en egn, uden at selve egnen undergaar 



