95 



Ungernes Vandring og høre om Gaadens mærkværdige Løsning. 

 Uden nævneværdig at bryde sig om Tilskuerne fortsætter Ællin- 

 gerne deres Vandring i den Retning, hvor de saa Moderen for- 

 svinde og naar snart ned til Bredden. Nu fortsætter de Rejsen 

 udenvidere ved at svømme, fuldstændig som om det var en Be- 

 skæftigelse, de havde kendt længe. Allerede efter at være kom- 

 met faa Meter ud, dykker en af Ællingerne under Vandfladen, 

 en anden følger efter, og straks er hele Flokken borte et Øje- 

 blik. Svømmende og dykkende fortsætter de Rejsen, og snart 

 er Ællingerne ude hos deres ventende Moder. De vender, og 

 alle sætter nu Farten mod modsatte Bred af Søen. 



Hunnen bar altsaa ikke sine Ællinger ned til Vandet; men 

 de klatrede selv op til Hullet og kastede sig ud derfra, omtrent 

 fra 2V2 m's Højde ned paa Jorden. Alene ved at hoppe var det 

 umuligt for dem at naa op til Hullet, thi Afstanden var omtrent 

 30 cm eller 2 cm højere end Ællingernes Højdespring i Vand- 

 baljen. Det var øjensynligt, at Ungerne fra Kassen paa Telefon- 

 pælen var kommet ud paa samme Maade, saa at denne Frem- 

 gangsmaade sikkert er almindelig der og ikke et enkelt Tilfælde, 



Endelig er der det at bemærke, at Afrejsen ikke hos nogen 

 af dem skete om Natten, men næsten midt om Dagen. 



»Denne Flytning foretages altid i Nattens Stilhed,« siger 

 J. von Wright, da han beretter Aschans Iagttagelser. 



At Hvinandeællingerne klatrer med deres skarpe og forholds- 

 vis krumme Kløer op til Indgangshullet og derfra kaster sig 

 ned paa Jorden er saaledes, saavidt mig bekendt, et hidtil 

 ukendt Træk i vore Hvinænders Biologi. Om dette Forhold 

 kun har lokal Betydning er vanskeligt at sige, da Sagen er saa 

 lidet kendt. Fremtiden maa vise det. 



Om den nord-amerikanske Hvinand (Clangula glaucion ame- 

 ricana) har jeg set en Beretning (efter Naumann i Tidsskriftet 

 »The Auk«, 1900 S. 207, V. Brewster), der næsten fuldstændig 

 ligner ovennævnte. Redepladsen var i dette Tilfælde lige ved Vand- 

 kanten, saa at Ællingerne faldt umiddelbart ned i Vandet. Før 

 ÆUingerne kom ud, svømmede Moderen frem og tilbage paa 

 Vandet nær ved Træet og gav Advarselsskrig. Da den der- 

 efter med en anden Stemme gav Signal til »Afrejse«, styrtede 

 Ællingerne sig pludseligt ud , ligesom en Haandfuld Hagl kastet 

 ned i Vandet , saaledes som Iagttageren fortæller. Hvilket 



