97 



BJERGVIPSTJERT (MOTACILLA MELANOPE) 

 YNGLENDE I SVERIGE. 



AF 



TAGE LAKJER. 



Under et ophold i Sverige i sommeren 1916 lykkedes det 

 mig at konstatere, at et par Bjergvipstjerter (Motacilla melanope) 

 ynglede ved Smålands Taberg, Småland. 



Terrænet i denne egn er klippefuldt og ujævnt, bakkerne er 

 bevoksede dels med naaletræer, dels med blandinger af naale- og 

 løvtræer, særligt birke. En dalsænkning strækker sig forbi selve 

 bjerget, der hæver sig stejlt til en efter nordiske forhold betyde- 

 lig højde, og hvor Vandrefalken ofte yngler (skønt den fredes 

 strengt, var den der dog ikke i sommeren 1916). I dalen løber 

 en ret vandrig aa, paa sine steder opfyldt af klippeblokke og 

 med høje, stenede bredder, der er bevoksede med tæt eliekrat 

 og høj plantevækst. Hist og her udgaar der sidekanaler med 

 sluser fra aaen til opstemning af vandet, der benyttes til fabriks- 

 drift. Ved en af disse kanaler, beliggende ca. IV2 km nord for 

 selve Taberg, umiddelbart op ad banelinjen Jonkoping — Vaggeryd 

 og krydset af hovedlandevejen til Jonkoping, opdagede jeg 14 Juli 

 et par Bjergvipstjerter. Ved slusen ligger ruinen af en fabriks- 

 bygning, og grunden er dels opfyldt af murbrokker og grus, 

 dels af de store cementblokke, som dæmningen er bygget af. 

 Vipstjerterne lob omkring paa ruinens tag og paa dæmningen 

 eller sad paa sten i bækken. De mest iøjnefaldende forskelle 

 fra Gul Vipstjert (Motacilla flaua), som de udviste, var den 

 graa-agtige overside, meget lange hale, og de meget paafaldende 

 hvide sidedækfjær. I det øjeblik, en Bjergvipstjert betragtes fra 

 siden, faar man mærkelig nok det indtryk, at brystets og under- 

 gumpens gule farve afbrydes af et hvidt parti; langt tydeligere i 

 virkeligheden end paa f. eks. tavlen i Naumanns »Naturgeschichte 

 d. Vogel Mitteleuropas«. Et saadant »mellemrum« savnes som 

 bekendt ganske paa den gule Vipstjert. Struben var ren sort hos 

 hannen, hos hunnen spættet af sort og graahvidt. Det har øjen- 

 synligt været gamle fugle. I kikkert (forstørrelse 25 gange) lod 

 alle detaljer sig let iagttage med stor tydelighed, saa meget des 

 mere som fuglenes væsen var meget tillidsfuldt; den mindsteaf- 

 stand, de roligt lod sig iagttage paa, var ca. 6 m. Flere gange saas 



7 



