98 



de med føde i næbbet, hvorefter de fløj bort; hvorhen lykkedes 

 det ikke at opdage. Den 18 Juli fik jeg kun et enkelt glimt af 

 parret at se; det var blevet paafaldende sky. Den 19 Juli traf 

 jeg det atter, nu i selve aaløbet og ledsaget af unger. Paa denne 

 strækning er aaen opfyldt af større og mindre sten, tæt omgivet 

 af krat og frodig plantevækst; træerne paa de høje bredder 

 naar næsten sammen foroven og danner derved en slags tunnel, 

 hvor der altid hersker ejendommeligt halvlys, og i hvis bund 

 aaen løber. Terrænet var saaledes lidet egnet til en nøjagtigere 

 iagttagelse af familjens færd, og desuden viste de gamle fugle 

 stor paapasselighed, saa snart jeg kom hen i nærheden af ungerne. 

 De lod da et skarptklingende advarselsskrig høre, og hele fa- 

 miljen tog sin tilflugt til buskene ved bredden, hvor de forholdt 

 sig ganske tavse og saaledes var godt skærmede mod opdagelse. 

 Saasnart ungerne derimod var i sikkerhed, viste de gamle fugle 

 sig frit, sad paa telegraftraadene langs jernbanelinjen, løb langs 

 jernbaneskinnerne eller lod sig se siddende paa en træstub i 

 færd med at pudse sig. Det lykkedes mig dog adskillige gange 

 at faa ungerne iagttaget paa nært hold og se dem blive fodrede. 

 De var ganske korthalede, men halen havde allerede de voksnes 

 karakteristiske sorte og hvide tegning, og de vippede ivrigt med 

 den. Haleroden og undersiden — ogsaa struben — var graahvid 

 med antydning af gult paa brystet. Kun to unger blev set, og 

 jeg opdagede aldrig flere siden, saa kuldet synes virkelig at 

 have bestaaet af dette unormalt ringe antal. De fløj ganske 

 godt, omend kun korte strækninger ad gangen, og viste allerede 

 nu tilbøjelighed til at strejfe om, idet de snart besøgte en side- 

 kanal, snart en anden, snart var at træffe i selve aaløbet. 



I løbet af de følgende fjorten dage saa jeg ofte Bjergvipstjer- 

 terne, stadigvæk paa de samme lokaliteter. Altid opholdt de 

 sig i umiddelbar nærhed af vandet, de trak end ikke ind paa 

 de tilgrænsende enge, hvor kvæget græssede. Ofte delte familien 

 sig, saaledes at hannen fodrede den ene unge et sted ved aaen, 

 hunnen den anden maaske 1 km derfra; i træerne satte de sig 

 hyppigt, særligt naar de blev foruroligede. Mest var de dog at 

 finde i selve aalejet, hvor der, efterhaanden som vandstanden i 

 slutningen af Juh og i begyndelsen af August maaned sank, blev 

 tørlagt smaa grusøer og stenhøje. Mellem disse smuttede de om- 

 kring med stor livlighed. Undertiden saas familjen i nærheden af 

 Vandstær, men egentlig selskab søgte den aldrig med andre fugle. 



