100 



ved Taberg end disse. Af den hvide Vipstjert traf jeg 18 Juli 

 en neppe flyvefærdig unge; 26 Juli to par med store unger. Gul 

 Vipstjert saa jeg slet ikke paa egnen. — 



Smålands Taberg ligger paa ca. 57,7^ n. br. Hvad Bjergvip- 

 stjertens normale udbredelse angaar, saa er den ret almindelig 

 i Mellem- og Sydeuropas højlande foruden i visse egne af de 

 tilgrænsende verdensdele. I Nordtyskland er den en stor sjel- 

 denhed^, den trives ikke godt i lavland. I England findes den der- 

 imod i de bjergfulde distrikter, den yngler helt oppe i Nordskot- 

 land og paa Orkneyøerne, altsaa paa ca. 59*^ n. br. , derimod er 

 den kun gæst paa Shetlandsøerne (Hartert, Jourdain, Tice- 

 hurst, With er by: »A Hånd List of British Birds«) og paa 

 Færøerne (Kn. Andersen: »Meddel, om Færøernes Fugle«). 

 Naar Hartert i »Die Vogel der palåarktischen Fauna«, I, 

 1905, s. 300 om »Motacilla boarula L« (med navnet »M. boarula 

 melanope Pall.« betegner han den sibiriske varietet) skriver: »Brut- 

 gebiet: »Europa vom siidlichsten Schweden bis in die Mittel- 

 meerlånder . . .,«« saa er dette at foregribe nuværende fund; thi i 

 3. hæfte af 2. udg. af Kolt hof f og Jågerskiold: »Nordens 

 Fåglar« (1912) nævnes intet om ynglen i Sverige. Efter dette værk 

 skal den kun være funden 3 gange tidligere i landet: ved Krappe- 

 rup i Skåne (4 Dec. 1843), Engelholm (18 Marts 1909 ^ og?) og 

 Boden (20 Oktbr. 1905), som det ses paa tidspunkter, hvor 

 ynglen turde være udelukket. I den allernyeste svenske literatur 

 har jeg ingen yderligere meddelelser kunnet finde om den. I 

 Norge synes den ogsaa kun at være truffet faa gange: i Danmark 

 fandtes den oprindeligt af O. og H.Winge, senere foreligger 

 2— 3 autentiske fund. 



Det synes saaledes at være første gang. Bjergvipstjerten er 

 Iruifet ynglende i de skandinaviske lande. 



^ I de senere Aaringer er den af og til truffet j'uglende i Nordtyskland, 

 saaledes ved Hamburg. • Red. 



