104 



iblandt Knobsvanerne og var neppe mere sky end disse. Den 

 var knap saa stor som de gamle Knobsvanehanner, men større 

 end Hunnerne. Forholdet mellem den og Knobsvanerne kunde 

 vel nærmest betegnes som ligegyldigt. De gamle Hanner, der 

 nappede og jog efter alle de andre Svaner, nøjedes gerne med 

 en lille formel Trusel mod Sangsvanen. Denne var ingenlunde 

 frygtsom, hævdede sin gode Plads mellem de andre og jog ofte 

 Næbet eftertrykkeligt ind i Bagdelen af en af de andre Svaner. 

 Dens Væsen var jævnt og naturligt uden den oppustede, teatral- 

 ske og yndefulde Værdighed, som de gamle Knobsvaner stiller 

 til Skue. 



En Dag, da den efter Fodringen laa ved Bredden imellem 

 de andre Svaner, kom en vild Sangsvane flyvende over Søen; 

 den udstødte et trompetagtigt Skrig og kastede sig paa Vandet 

 et Par Hundrede Meter fra Flokken. Den tamme fløj straks ud 

 til den og teede sig først lidt fjendtligt med løftede Vinger og 

 Vingeslag overfor den nye Kammerat; men det endte helt frede- 

 ligt, og lidt efter fløj de en Tur sammen. Da jeg senere paa 

 Dagen sammen med Provisor Amor Hansen nærmede mig 

 Foderpladsen, laa en Sangsvane ca. 150 Meter fra Flokken. Jeg 

 gjorde de sædvanlige Kastebevægelser for at lokke den nærmere; 

 men de havde ikke den sædvanlige Virkning. Da vi kom til 

 Flokken, viste det sig, at den tamme Sangsvane laa imellem de 

 andre; den først sete har vel været den nye Kammerat. Andre 

 Dage var der 3 vilde Sangsvaner. Sammen med dem laa den 

 tamme en Dag og søgte Føde i en Bugt med lavt Vand. I Ja- 

 nuar og vistnok noget ind i Februar 1915 blev den jævnlig set 

 af Amor Hansen og Overlærer H. Chr. C. Mortensen, der 

 fik den fotograferet. Derimod lykkedes det ham ikke at faa den 

 ringmærket. 



I Vinteren 1915 — 16 saas den ikke; ej heller i Julen 1916. 

 Dens Saga maa vel nu betragtes som afsluttet.« 



Om en anden »tam« Sangsvane meddeler S. M. Saxtorph: 

 »Som en vistnok ganske ny Vintergæst blandt Kjøbenhavns Fugle 

 optraadte i den strenge Eftervinter 1917 en Sangsvane i Sorte- 

 damssøen. Jeg saa den fra midt i Februar og lige til den Tid, 

 da de tamme Knobsvaner blev indfanget og fordelt rundt til 

 Byens Parker. Den færdedes rundt mellem de andre og var 

 næsten lige saa tillidsfuld; flere Gange saa jeg den komme helt 

 hen til Dosseringen og blive fodret. Tilsyneladende kom den 



