118 



ken til at sætte for Brystet af den ene Unge og trængte den saa 

 baglænds ud af Reden; den bredte sine Vinger ud og dalede 

 langsomt til Jorden, og jeg selv kom ogsaa godt ned og var 

 voldsom glad ved min Fangst. Vi bandt begge Fødder sammen 

 paa Ørneungen, Irak en Pose over dens Hoved og kom godt 

 hjem med den. Da jeg kom hjem, satte jeg den paa en Bunke 

 kløvet Træ, og da jeg senere bar den ind i Vaskehuset, forekom 

 det mig, den var blevet saa tung; jeg saa da, at den havde et 

 temmelig stort Stykke Træ i Kløerne; den havde allerede gode 

 Kræfter. Af Lægter og Telegraftraad lavede jeg et aabent Bur; 

 fra en Buk midt i Buret havde den god Plads til frit at udfolde 

 sine Vinger; om Natten opholdt den sig i et mindre, lukket 

 Rum; til at begynde med var Fuglen meget uvenlig over for 

 mig, og et Par Gange huggede den Kløerne i Benet paa mig; 

 men saa viste jeg den, at jeg var den stærkeste ved at tage den 

 om Vingerne, trykke den ned mod Jorden og holde den der, 

 hvor meget den end skreg og sprællede. Men efterhaanden som 

 vi lærte hinanden at kende, blev vi gode Venner; det var jo og- 

 saa af min Haand, den modtog sin daglige Føde (udelukkende 

 Fisk), og efter en Tids Forløb vænnede den sig til, at jeg op- 

 holdt mig inde i Buret; ofte satte jeg mig paa Bukken ved Siden 

 af den; mit Hoved var da i Højde med dens. Den kunde da 

 med stor Forsigtighed pille mig i Haaret eller trække mig i Øret, 

 og til Gengæld kløede jeg den i Nakken, hvilket den satte stor 

 Pris paa. Vi holdt ligefrem af hinanden, og den hilste mig hver 

 Morgen med et bestemt Skrig, som den kun anvendte, naar den 

 saa mig. Da jeg efter seks Ugers Forløb for første Gang kom 

 hjem som Soldat i Uniform, kendte Ørnen mig ikke og indtog 

 en tjendtlig Holdning; men rørende var det at se, hvorledes den 

 blev en helt anden, saa snart den hørte min Stemme, og hilste 

 mig med alle Tegn paa glad Genkendelse. Et Par Gange om 

 Ugen tog den Bad; der blev trillet et stort Kar ind til den, og 

 den sprang altid straks i Vandet; Douchebad fik den med en 

 Vandkande; disse Bade satte den overordentlig Pris paa. En- 

 gang imellem tog jeg den ud af Buret, bandt den en Snor om 

 Benet og lod den flyve lidt; det holdt den ogsaa meget af. Sin 

 Rovfuglenatur glemte den aldrig; dette fik en lille Kat at fole, 

 da den tilfældigt forvildede sig ind i Buret; den blev øjeblikke- 

 lig angrebet, men slap dog heldigt ud igen; værre gik det en 

 lille tam Teiste, jeg havde gaaende; den blev grebet og dræbt. 



