146 



at iagttage den nærmere, og omtrent samtidig standsede Præste- 

 kraven. Den blev staaende nogle Øjeblikke med Ryggen til mig, 

 vendte forsigtig Hovedet til begge Sider, som om den skelede 

 bagud — Halsen var trukket helt ind mellem Skuldrene — og 

 gjorde nogle hurtige bukkende Bevægelser med Overkroppen, 

 der syntes at tyde paa, at den var i Tvivl med Hensyn til pro 

 et contra. Pludselig gjorde den omkring, løb nogle Skridt hen 

 imod mig og lagde sig ned midt i Gaden mellem nogle Skærve- 

 stykker, hvis Kanter stod ganske lidt op over Sandlaget. Der 

 kunde nu ikke være Tvivl om, at den havde sin Rede dér. For 

 imidlertid at konstatere dette, paa en københavnsk Gade sjældne, 

 Redefund trak jeg med Cyclen langsomt forbi Stedet. I den 

 sædvanlige skaalformede lave Fordybning, som tjener Præste- 

 kraven til Rede, laa midt i Gaden mellem de svagt rødlige Kanter 

 af nogle Skærvestj^kker 3 brunplettede Æg med Spidserne ind 

 mod hinanden. Jeg satte mig et halv Hundrede Alen fra Reden, 

 og Fuglen vendte straks tilbage. 1 den kønne og stille Aften var 

 der kommet en Del Spadserende ud for at nyde Søluften, og 

 naar de fulgte Fortovet, turde Fuglen ikke blive liggende. Den 

 lettede, naar de var i en Afstand af 20 — 30 Alen fra Reden, løb 

 omtrent lige saa langt stundom længere frem efter eller skraat 

 over mod Tønderne, ventede her, til de var passeret og pilede saa 

 tilbage til Reden. Naar de Spadserende derimod holdt sig ude 

 paa Opfyldningen, lod Fuglen sig ikke skræmme af Reden. 



Næste Dag, altsaa Pinse Søndag, begav jeg mig ud til Stedet 

 om Aftenen ved 8 Tiden. Der var, som jeg havde forudset, mange 

 flere Spadserende end den foregaaende Aften, de fleste prome- 

 nerede eller balancerede ude paa det sidst opfyldte, noget ujævne, 

 Terræn; men adskillige foretrak at følge Fortovet, og Fuglen var 

 blevet adskilligt ængsteligere. Den maatte uafladelig paa Benene, 

 og jeg syntes at kunne skønne, at den forlod Reden tidligere, 

 naar der nærmede sig unge Damer i blaa eller højrøde Ge- 

 vandter og med store Blomsterbede paa Hovedet, end naar de 

 Spadserende var iført sobrere Farver. Jeg sad derude en Time, 

 og det var i den Tid ikke mange Øjeblikke ad Gangen, den 

 kunde passe Rugningen. Ofte havde den næppe lagt sig paa 

 Æggene, før den maatte af Sted igen, men den vendte ufortrø- 

 dent tilbage, saa snart Faren havde fjernet sig, forlod stedse 

 Reden løbende, ogsaa naar en Hund krydsede over Gaden, og 

 vendte tilbage paa samme Maade og var ingensinde paa Vin- 



