147 



gerne. Et Par Gange kom dens Mage i skarpe, usikre Kast og 

 med sit klagende Skrig flyvende ude paa Vandet i et halvt Bøsse- 

 skuds Højde ind over Redestedet, og een Gang satte den sig paa 

 en Bunke Brosten, der var stablet op ude paa Opfyldningen 

 omtrent ud for Reden. Den fik dog ikke Lov til at sidde ret 

 længe til Trøst for sin ængstede Ægtemage, og med en melan- 

 kolsk Afskedshilsen fløj den igen ud over Vandet. Saa vidt jeg 

 kunde skønne, blev den rugende Fugl ikke bemærket af en 

 eneste af de Spadserende, skønt den som oftest var i Bevæ- 

 gelse, og skønt nogle spadserede midt ned ad Gaden lige over 

 Reden. 



Onsdag Aften 30 Maj tog jeg igen ud for at se, hvorledes Præste- 

 kraverne var kommet over deres bevægede Pinsefest. Da jeg havde 

 passeret Bommen uden at se Præstekraven lette og pile af Sted 

 forud, — naar den laa og .rugede var det yderst vanskeligt at 

 faa Øje paa den, selv om man omtrent vidste, hvor Reden var — 

 anede jeg Uraad, og det viste sig snart, at min Frygt var vel 

 begrundet. Jeg fandt Reden tom, men Redeskaalen var ube- 

 skadiget, og dens Mosaik af ganske smaa hvide Sten og Stumper 

 af Muslingeskaller var ubrudt. Paa Kanten laa det ene Æg 

 halvt knust, stærkt iblandet Sand og Støv, samt nogle soltørrede 

 Skaller af et andet Æg. Det tredie Æg var forsvundet, og hverken 

 det eller Rester af det var til at finde i Redens nærmeste Om- 

 givelser. Hvorledes Ødelæggelsen er gaaet for sig er ikke godt at 

 sige. Det synes efter den Tilstand, hvori Reden befandt sig, ude- 

 lukket, at der er traadt i den. Det knuste Æg var ikke stærkt 

 ruget. Præsiekraverne saa jeg naturligvis ikke noget til. De har 

 rimehgvis søgt hen til en roligere Yngleplads. 



Hermed er Præstekravens Saga ved Islands Brygge rimeligvis 

 for stedse ude. 



