49 



derved helt glemmer en betydningsfuld Oplysningskllde, og at hans 

 Slutninger følgelig blive ensidige og uvidenskabelige. 



Men Hr. L. S. er aabenbart Videnskabsmand og vil derfor i Frem- 

 tiden skænke den jagtlige Literatur mere Opmærksomhed. Til 

 Gengæld kunde vi Jægere maaske saa lære noget af Maveunder- 

 søgelserne, lidt mere Respekt for den Kendsgerning, at Rovfuglene 

 ikke ere absolut skadelige, men at de tværtimod i Reglen have 

 noget paa Kreditsiden. Lad os tage et Eksempel , som Hr. L. S. 

 selv fremhæver. Vi vide af egen Erfaring, at man, naar den rød- 

 brune Kjærhøg har Unger, kan gaa til dens Rede i Rørholmene 

 efter Næsen, og at det, der udbreder den raadne Stank, er en Krans 

 af mere eller mindre renpillede Rester af Blishøne- og Lappedykker- 

 kyllinger og Graaandeællinger; men nu vide vi ogsaa, at den i den 

 øvrige Del af Aaret væsentlig ernærer sig af Mus, Insekter, Frøer 

 og lignende, og kunne saaledes afveje dens Fortjenester. 



Forsoningen mellem Maveundersøgelser og Jægererfaring ligger 

 forresten rimeligvis deri, at Sektionerne ikke ere gennemførte Aaret 

 rundt og navnlig ikke i den Tid, da baade Rovfugle og andre Fugle 

 og Dyr yngle, og da er det netop, at Rovvildtet er skadeligst i den 

 Betj^dning, Jægere tage Ordet. 



Men det er rigtignok nødvendigt at akcentuere, at det er i vor 

 Betydning af Ordet; thi vore Videnskabsmænd synes at behandle 

 Vildt og Smaafugle lidt mere en bagatelle, end det stemmer med 

 vore Begreber. Hr. L. S. finder f. Eks., at det er Føleri, at have 

 Medlidenhed med den Yngel, der maa omkomme, naar Forsørgerne 

 tages bort af Rovfuglene. Det er saa Krigens Gang, siger han. 

 Det var nok forøvrigt Kong David, der brugte denne Vending, da 

 han havde sat Urias paa en lidt udsat Post og modtog Melding om 

 Udfaldet af denne kgl. Handling. Dog lige meget med Frasens Op- 

 rindelse. Det er Krigens Gang, og vi Jægere mangle vel Viden- 

 skabsmandens ophøjede, kolde Tilskuerro, men vi kunne jo ikke 

 selv lægge en Alen til vor Vækst, og maa derfor holde os til Jorden 

 med jordbundet Øje for Glæde og Sorg, Helsen og Lidelse. 



Et have vi imidlertid tilfælles, at vi ikke ville have Rovfuglene 

 udryddede, og foruden videnskabelige og æstetiske Grunde samt de 

 praktiske, Hr. L. S. selv anfører, betænke vi os ikke paa at forsyne 

 ham med et Par andre. Rovfuglene gøre Nytte ved at borttage 

 syge og smittefarlige Individer blandt de Arter, der tjene dem til 

 Føde, og uden dem vilde den bedste Part af vor Jagt tabe sin 

 Tone og miste sin Charme. Alt Vildt, som vi jage med staaende 

 Hunde, vilde holde op at trykke. 



Hvad vi ønske, er at indskrænke Rovvildtets Tal, saaledes at 

 det ikke kommer til at gøre mere Skade end Gavn, og her maa vi 

 distingvere. 



Vi have 20 — 30 Fasanerier her i Landet og 100 eller højst 200 

 Gaarde og Godser, hvor der lægges an paa intensiv Jagt, og vi 

 sætte Pris paa disse Centrer, fordi Vildtet fra dem breder sig til 

 alle Sider og fordi de ere rene Skoler i Vildtpleje. Om dem maa 



4 



