51 



Maaneder. Af de af mig undersøgte rødbrune Kærhøge ere de 4 

 fra Yngletiden (^^/s, -^/e, Ve og ^/e); Resten fra Efteraarsmaanederne, 

 og som sagt, ingen af dem indeholdt Fugl. Det er ganske rigtigt, 

 at Kærhøgen ofte fodrer sine Unger med Afkom af Ænder og Blis- 

 høns, særlig af de sidste, og det saa ofte beklagede Fænomen, at 

 disse tage saa stærkt til i Antal, har sikkert sin Grund i Kærhøgens 

 Aftagen. Nu mene Jægere, at Blishønsene fordrive Ænderne og spise 

 deres Æg, og saa forfølge de Blishønsene, ødelægge deres Reder 

 o. s. V. — En ren Misforstaaelse! 



Ganske vist er jeg selv nærsynet, men ser maaske dog, naar jeg 

 er ude, lige saa meget eller mere end mangen anden ; naar man er 

 Jæger, er det godt at have en fin Næse og et skarpt Øje, men det 

 er en bekendt Sag, at Langsynede ofte have meget ondt ved at se 

 det, som ligger lige for. 



Jeg synes saaledes, at Deres Blik paa Dyrebeskyttelsesforenin- 

 gerne og Videnskabsmændene er lidt for langsynet. 



Dyrebeskyttelsesforeningerne ville — saa vidt muligt — beskytte 

 D3'rene mod Overgreb og hjærteløs Behandling fra Menneskenes 

 Side; de ville næppe blande sig i Dyrs Behandling af Dyr. 



Vi andre ville helst se Naturen, som den er, og kunne derfor 

 godt føle for de lidende Smaa, hvis Forsørger har funden sin Død 

 i Rovfugleklo, men ikke mere for disse end for Rovfugleungerne, 

 hvis Forsørger er falden for Jægerhaand. 



Den Betragtning ligger ogsaa ganske nær, at Rovfuglen, der 

 spiser en anden Fugl, intet som helst andet gør end De og jeg, 

 naar vi spise Lammesteg og Bøf; men Jægerne — de drive Jagten 

 for deres Fornøjelse. Herimod vil jeg i og for sig intet indvende, 

 men jeg kan ikke tro, at det for denne Fornøjelses Skyld skulde 

 være nødvendigt at >indskrænke< Rovfuglenes Tal saa stærkt, som 

 sket er. Vi beroliges jo nok noget af baade Deres og Baron Rosen- 

 krantz's Udtalelser, men, som før sagt, i Dansk Jagtforenings Pro- 

 gram staar der virkelig ikke »indskrænke«, men udrydde. 



At det ene Dyr spiser det andet, er en gammel, kendt Sag, og 

 Naturen forbedres ikke ved de voldsomme Indgreb af Menneske- 

 haand; vi mene stadig med Kong David, at saadan er Krigens Gang, 

 uden dog — som han — at have skumle Bagtanker mod Fru Bathseba 

 Uria født Eliamsdatter. (2den Samuels Bog 11 Kap. 3 . 



Den 8. Oktober 1907. Deres ærbødige 



E. LEHN SCHIØLER. 



Hr. Lehn Schiøler er en flink Mand at diskutere med, thi han 

 kan baade turnere og returnere en Spøg. Man kan ogsaa hos ham 

 opnaa en Indrømmelse. Nu fodrer den rødbrune Kærhøg jo trods 

 Maveundersøgelserne ofte sin Yngel med Afkom af Ænder og Blis- 

 høns, og hvis vi fortsatte Debatten, vilde det uden al Tvivl ogsaa 

 vise sig, at det var Hr. L. S. vel bekendt, at de fleste af vore »uskade- 

 lige« Rovfugle, f. Eks. Natugler, Musvaager og mindre Falke mere 

 individuelt kunne komme i Tanke om at anrette store Ødelæggelser, 



4* 



