52 



saa at det er fuldt berettiget at værge sig overfor et saadant Individ. 

 Hr. L. S. er altsaa mere bekendt med Jagtliteraturen, end det frem- 

 gik af hans første Indlæg, og det er det os en Fornøjelse at konstatere. 



Men det er fra nogle aparte Jægere, han har sine mere private 

 Oplysninger, fra dem, der rose sig af at overtræde Jagtloven, og 

 fra dem, der tro, at Blishønsene spise Ændernes Æg. Vi have bog- 

 stavelig talt aldrig hørt den sidste Paastand blive fremsat. Nej, 

 Blishønsene ere i mange Vande blevne saa talrige, at de tage Pladsen 

 op for Ænderne, og de ere ufredelige, kivagtige og støjende. Den 

 mere satte Graaand kan ikke lide dette Selskab, maaske af en 

 lignende Følelse som den, der i Nordamerikas Sydstater bevæger 

 den Hvide til at vægre sig ved at være i Stue sammen med 

 Negere, og den viger Pladsen. Kendsgerningen er fuldt ud konstateret. 



Hvad Jagtforeningens Program endelig angaar, saa tror vi nok 

 at Hr. L. S. har Ret i, at der en Gang har staaet »udrydde«, men 

 nu har der i mange Aar staaet »bekæmpe«, og netop Rettelsen viser 

 jo i det mindste, at man har omvendt sig, hvis Hr. L. S. ikke vil 

 tro, at det andet Ord ligefra først af har været misvisende med 

 Hensyn til Foreningens Hensigter, og at det er blevet brugt, uden at 

 man den Gang er bleven opmærksom paa dets Rækkevidde. Red. 



Endelig findes i Novembernumeret to Henvendelser; nemlig: 

 TIL ROVFUGLEDEBATTEN. 



Efterat have læst det sidst udkomne Hæfte af »Dansk ornitho- 

 logisk Forenings Tidsskrift« synes jeg, at de Herrer Ornithologer 

 med god Samvittighed maa kunne indstille Skydningen. 



Da de Herrer nemlig selv i forskellige Artikler dels erkende, 

 dels direkte eller indirekte oplyse, at de fleste af de Rovfuglearter, 

 over hvis Forsvinden her fra Landet de have klaget, aldeles ikke 

 er forsvundne, og at en enkelt, Duehøgen, endog findes ynglende i 

 større Antal, end f. Eks. undertegnede havde antaget, og da der af 

 Repræsentanter for Jagtejerne og Jægerne, navnlig af den højtærede 

 Redaktor af nærværende Blad, er givet dem Forsikringer om, at 

 der ikke fra disses og navnlig ikke fra Jagtforeningens Side ar- 

 bejdes paa Udryddelse af nogen af vore Rovfuglearter, kan der 

 næppe være rimelig Anledning til at fortsætte Angrebene. Jeg vil 

 derfor haabe, at den polemiske Del af det ovennævnte Tidsskrifts 

 Indhold snart maa forsvinde til Fordel for den ulige mere tiltalende 

 og interessante rent faglige Del og til Gavn for det venskabelige 

 Samarbejde mellem Jægere og Ornithologer, som de førstnævnte 

 sikkert gennemgaaende ønske. 



Jeg har kun Lyst til at gøre et Par Bemærkninger i Anledning 

 af nogle under den stedfundne Debat fremkomne Udtalelsei. 



Af flere, navnlig Redaktøren af »Dansk ornithologisk Tidsskrift« 

 og Hr. Lehn Schiøler er den Betragtning, at Jagten er »en For- 

 nøjelse«, eller at Jægerne drive den »for deres Fornøjelse« fremsat 

 som noget, der skulde have væsentlig Betydning for dens Bedøm- 



