54 



Hensyn til, om der er Udsigt til at faa det eller ej; det er tvært 

 imod ligesaalidt »god Latin« at undlade at levere det Rovvildt som 

 det øvrige Vildt, man skyder til, og den, der er og ønsker at be- 

 vare sit Omdømme som en god og besindig Skytte, indretter sig 

 selvfølgelig herefter. — Jeg har ondt ved at tro, at dette ikke ogsaa 

 skulde være Tilfældet de fleste andre Steder. 



Sluttelig kun et. Jeg læser en Del tysk Jagtliteratur, og den af- 

 spejler selvfølgelig lignende Meningsuligheder m. H. t. Rovfuglene som 

 dem, der ligge Jægere og Ornithologer imellem herhjemme; men 

 jeg har aldrig truffet paa noget, som kunde t3'de paa, at de tyske 

 Fuglevenner ikke anerkende Jægernes Omsorg for Landets jagtbare 

 Fugle og Indførelse af nye Jagtfugle som i og for sig gavnlig og 

 berigende for Landets Fugleverden. Jeg antager derfor, at de se 

 noget mindre ensidigt og noget mere praktisk paa disse Ting end 

 vore hjemlige Ornithologer , og det turde vel ikke være utilladeligt 

 at udtale, at det vistnok i mange Henseender vilde være heldigt, 

 om disse sidste vilde bestræbe sig for noget lignende. De vilde da 

 vistnok erkende, at det gør et besynderligt Indtr^^k, at deres Første- 

 mand, Hr. H. Winge, selv paa et saa nevtralt Gebet som i en For- 

 tegnelse over Danmarks Fugle ikke kan tilbageholde sin Misbilligelse 

 af, at Jægerne fodre Agerhøns og Graaænder og indføre saa- 

 danne til Steder, hvor de sj^nes, at der er for faa af dem, og at 

 det nærmest er pudsigt, naar den krøltoppede Pelikan opføres paa 

 Fortegnelsen, fordi der i en eller flere Køkkenmøddinger er fundet 

 nogle Knogler, der antages at hidrøre fra denne Fugl, medens der 

 ikke findes Plads for Fasanen, der dog utvivlsomt nu i mange Aar 

 har holdt sig i fuldkommen vild Tilstand mange Steder her i Landet 

 i ikke ubetydeligt Antal. — 



Vivebrogaard, i Oktober 1907. F. NEERGAARD PETERSEN. 



KÆRHOGEN. 

 Red. har modtaget følgende: 

 »I Anledning af Diskussionen »I Rovfuglesagen« vil jeg gerne 

 have Lov til at anføre en Iagttagelse, jeg har gjort. I en lille Sø 

 — 45 Td. Land, stærkt bevokset med Rør — her paa Ejendommen 

 opholdt sig tidligere en Mængde rødbrune Kærhøge. I mange Aar, 

 men særligt i Aarene 1861 og 1865, havde jeg Lejlighed til at iagt- 

 tage deres Reder. Det førstnævnte Aar kendte jeg 4, det sidste 6 

 Reder — der var forøvrigt flere — som jeg besøgte ret jævnligt, til 

 Ungerne fløj, men jeg har aldrig fundet andet end Markmus og 

 Frøer i Rederne. Saa længe Ungerne vare smaa, fandtes intet Op- 

 lag af Føde, men efterhaanden som Ungerne bleve større, udtraadtes 

 Reden, og i den ene Side af denne fandtes næsten altid et Oplag 

 af Føde, og Musene vare hyppigst stablede i prisværdig Orden lag- 

 vis, saaledes som man henlægger Flasker. Skøudt Blishønsene vare 

 meget talrige i Søen, har jeg aldrig fundet Unger eller Rester heraf, 

 ej heller Rester af Ællinger og Harer i disse Reder. Den rødbrune 



