58 



SOLSORT OG MULDVARP. 



I Kosmos 1905 Hefte 4 meddeler stud. ing. Ernst Schlick fra 

 Wien følgende: Den i vore Haver meget almindelige Solsort (Tnrdus 

 meriila L.) tager med særlig Forkærlighed Regnorme. Da jeg 

 en Dag nærmede mig en af disse Fugle, der netop var i Færd 

 med to tykke Orme, fløj den bort, og jeg saa da, at begge Ormene 

 var saarede af et Hug i den forreste Ende af Kroppen. Et saadant 

 Saar hindrer Ormen i at bore sig ned i Jorden, hvad den ellers 

 gør i Løbet af meget kort Tid. Muldvarpen benytter det samme 

 Middel til i sin underjordiske Bolig at hengemme ofte henimod 1 kg. 

 Regnorme, som derved forhindres i at undvige, men dog holder sig 

 levende i længere Tid. Det er højst mærkeligt, at to saa forskel- 

 lige Dyr som Solsort og Muldvarp er faldne paa det samme Kneb 

 til at hindre Byttet i at flygte. Ved gentagne Gange at fodre Fug- 

 lene med store Regnorme overtydede jeg mig om, at Solsorten hver 

 eneste Gang anvender den samme Fremgangsmaade. Et endnu 

 højere Begreb om Fuglens aandelige Evner faar man dog ved at 

 se, at den aldrig overfor Larver og lignende Dyr, som ikke graver 

 i Jorden, forsøger det ovenfor omtalte Middel. Naar jeg tilkastede 

 Solsorterne meget store Melorme (Tenebrio molitor L.) saa dræbte 

 de stedse disse ved et kraftigt Næbhug, som oprev Ormens Krop. 



FUGLEREDERNES RENLIGHED. 



Ludvig Ankenbrand skriver fra Niirnberg til Kosmos, Hefte 11 

 1906: Det er en ejendommelig Kendsgerning, at de fleste Fugle- 

 reder, selv de hurtigtfordøjende Insektæderes, under Yngletiden 

 næsten aldrig er tilsmudsede af Ekskrementer eller Affald. Jeg har 

 her i Omegnen iagttaget talrige Reder af Solsort, Finker, Svenske, 

 Gulirisk, Mejser, Svale, Toplærke, Vipstjert, Kærnebider o. s. v. , og 

 det har vist sig, at næsten hos alle P'ugle, som har halvkuglefor- 

 mede Reder og bygger i Træer, saaledes hos Finker, Stillits, Fugle- 

 konge, Kærnebider, Gulirisk, Svenske o. s. v., sidder Ungerne i Reden 

 med Halerne udad. Føler de nu Trang til at udtømme sig. saa 

 rykker de, selv naar de endnu er blinde og ubehjælpsomme, næsten 

 ud til Redens Rand, sætter den lille Hale lige til Vejrs og udtømmer 

 sig ud over Randen, saa at Ekskrementerne enten falder mellem 

 Træets Grene eller ned paa Jorden. Det samme gør den rugende 

 Hun. Derfor findes under næsten alle Fuglereder Hobe af Ud- 

 tømmelser, ofte er Træstammen tilsmudset, men Reden er ganske ren. 



Anderledes forholder det sig hos Fugle med kugleformede Reder, 

 saasom Halemejse og Gærdesmutte eller hos de, der bygger i Hul- 

 rum, som Spætter, Mejser, Svaler og Stær. Disse Fugle tager efter 

 hver Fodring af Ungerne de i Mellemtiden fremkomne Ekskrementer 

 med ud af Reden og kaster dem først i nogen Afstand fra denne. 

 (Andres Iagttagelser gaar ud paa, at ogsaa Fugle, der yngler i aabne 

 Reder, fjærner deres Ungers Ekskrementer; ja de afventer endog 

 et Øjeblik, da Udtømmelsen linder Sted umiddelbart efter enhver 



