84 



Rensningen foregaar som oftest med Benyttelsen af et lille 

 Træredskab; dette kan være lidt forskelligt og omfattes efter sin 

 Form enten med den ene (højre) Haand eller med begge, idet 

 man i visse Tilfælde tillige omfatter Dunene. Man kan ogsaa 

 rense Dunene ved alene med Hænderne at føre dem hastigt over 

 Snorene. »Dungrinden« er som Regel indrettet saaledes, at 

 Strengene, eller Snorene, paa samme kan strammes. Dette sker 

 ved, at der paa den ene Side er en dobbelt Rammekant, for- 

 synet med Skrue og Skruegænger. 



Stundom anvendes ingen saadanne dobbelte Rammestykker, 

 da maa Snorene strammes enkeltvis paa det ene Sidestykkes 

 Yderside. Gennem dette Sidestykke er der, ligesom paa de 

 ovenfor omtalte, boret Huller for Snorene. løvrigt ere de for- 

 skellige Slags Dungrind i Hovedsagen ens. Naar Dunene paa 

 denne Maade er rensede, og naar derefter yderligere, hvad der 

 maatte være tilbage af Urenhed, er Qærnet med Fingrene, puttes 

 den rensede Dun i Poser. En dygtig Pige kan rense 1 å 2 Pund 

 daglig. Selvfølgelig medfører denne Metode, at Dunene bliver 

 rensede ret uensartet, hvorfor det heller ikke, i alle Tilfælde for 

 Islands Vedkommende, har været muligt at præstere et nogen- 

 lunde ensartet Produkt. Det vilde derfor sikkert være formaals- 

 tjenligt, om man kunde komme saa vidt, at man oprettede en 

 for alle fælles Anstalt for Rensning af Dun, f. Eks. i Reykjavik. 

 Hertil kunde da al Dun sendes urenset, men tørret. Der kunde 

 da blive Tale om at rense Fjerene ved Damp. 



Til at give et Pund renset Ederdun hører Dun fra ca. 30 

 Reder, dog er dette noget forskelligt efter Aarene; det retter sig 

 navnlig efter, hvorledes Fuglen er i Kondition om Vinteren. 



Ederdunene er iøvrigt faldne i Pris i de senere Aar. Tidligere 

 gaves ca. 20 Kr. pr. Pund, men i 1904 var Prisen kun 9 — 10 Kr. 

 pr. Pund og i 1905 var den yderligere gaaet ned til ca. 8 Kr. 

 Til Trods herfor er Udbyttet af Dun dog ikke ringe. Det vil 

 for Grønlænderne kunne blive forholdsvis ret store Beløb, det 

 kan komme til at dreje sig om. 



Kunde man paa Grønland virkelig sørge for, at Rugepladserne 

 frededes, vilde Indretning af Varp, paa den ovenfor beskrevne 

 Maade, uden Tvivl betale sig efter nogle Aars Forløb, men der 

 maa som sagt »Taalmodighed og atter Taalmodighed« til. 



Vilde man søge denne Sag fremmet til Grønlændernes Vel, 

 vilde jeg meget anbefale, at man formaaede en kyndig Mand, 



