88 



Aprilaften med stille Vejr og stærk Regn, vil man sjældent lytte 

 forgæves efter Gyvfuglene. 



Lyden under Trækket. En Gyvfugl har jeg aldrig set 

 under Trækket; kun en eneste Gang, en Aften, da Trækket gik 

 usædvanlig lavt, kom en stor Fugl, vistnok en And, saa lavt ned, 

 at Lygteskinnet oplyste den, men da den ikke skreg i det samme, 

 tør jeg ikke sige, om den netop var en Gyvfugl; Kendskabet til 

 dem stammer ellers kun fra, hvad man kan høre sig til, men 

 det er nu heller ikke saa helt lidt; det er tre Ting: Skriget, Vinge- 

 slagene, og Suset i Luften. Skriget er en ret høj, kort Tone, der 

 altid lyder ens; væsentlig andre Lyde har jeg ikke med Sik- 

 kerhed hørt. Man faar det Indtryk, at den enkelte Fugl gentager 

 Lyden nogle Gange med en ganske kort Pavse, og at kun enkelte 

 Fugle i Flokken skrige, ikke at der er en almindelig Skrigen; og 

 mange Flokke fare over uden noget Skrig, kun kendelige paa 

 Vingelyden og Suset. Hensigten med Skriget er vel uden Tvivl 

 at holde Flokken samlet. Selve »Gyv« lyden er saa ejendommelig, 

 at den ikke ret vel kan forveksles med noget, og jeg kender ikke 

 i Fugleverdenen nogen anden Lyd, der ligner den. — Vingeslaget 

 høres ikke sjældent; seks Gange har jeg optegnet det, men jeg 

 har hørt det oftere; 28 April 1903 staar der f. Eks. i min Dagbog: 

 »Blæst, Ruskregn. En Masse Gyvfugle trækkende over Byen, flok- 

 kevis, meget lavt; af dem alle hørtes Hvinet, der frembragtes af 

 de korte, hurtige Vingeslag, hos en Del ogsaa en Susen i Luften; 

 mange Flokke udstødte intet »Gyv«.« Vingeslagene ere korte og 

 hurtige, frembringe den vibrerende, høje Tone, som man saa godt 

 kender fra Dykænderne, navnlig Hvinanden (Clangiila glaiicion). 

 Desuden høres ofte en Susen, idet Flokken farer forbi; det er 

 vel en Lyd, der frembringes ved Fuglenes Fremtrængen gennem 

 Luften, svarende til f. Eks. en Geværkugles Fløjten. 



Tallet af Fugle. Selvfølgelig er det farligt at dømme om 

 Tallet af noget, man ikke kan se og iøvrigt kun har meget ufuld- 

 komne Momenter til at skønne om. At Fuglene trække i Flokke, 

 kan man høre, om deres Størrelse kan man vel slutte noget ved 

 at høre efter de forskellige Lyde, de frembringe; jeg har da 

 nærmest det Indtryk, at talrige mindre Flokke paa 5 — 10—20 

 Stykker følge hurtigt efter hverandre, men at der ikke hos Gyv- 

 fuglene er Tale om de vældige Flokke, i hvilke f. Eks. Storspoven 

 trækker over. Mange Aftener komme Flokkene i saa hurtigt 

 Følge, at Himlen, hvis man kunde faa den oplyst, vel ikke vilde 



