94 



godt nok herpaa; Forklaringen er, at Gyvlyden høres som fjærnt 

 Hundeglam, og det kan man ogsaa nok med lidt god Vilje gaa ind 

 paa. Winge^ bruger Benævnelsen »Gyvfugle (Sortænder?)«; han 

 synes altsaa nærmest at hælde til Antagelsen, at det er Sortand. 

 F. Faber ^ beskriver Sortandens Stemme saaledes: Hannen lader 

 høre en kort hurtig efter hinanden udstødt ikke meget høj Fløjte- 

 tone ty-ty-ty-ty, som Hunnen besvarer med et hæst re-re-re-re, og 

 denne Fabers Angivelse gaar uforandret igen hos talrige Forff. 

 Hallgren ^ skriver: »Fløjlsanden trækker forbi udstødende et grovt 

 »kraa-aa«, og Sortanden hvisler sit huui, ligesom det var en Pibe- 

 and. I Omtalen af Sortændernes Træk bemærker Naumann*, at 

 de ejendommelige Toner, som Hannerne lade høre under Flugten 

 om Foraaret, gøre det muligt, at man ogsaa ved deres natlige Træk 

 kan bestemme dettes Retning. Andetsteds skriver han »Deres 

 Stemme er ligeledes en snærrende Tone lignende de fleste Dyk- 

 ænders, men Hannernes Parringsraab, som de kun lade høre om 

 Foraaret, er et behageligt syngende, som Klokketone klingende 

 »Schruch-bick« i to Toner, som danne en stor Terts; man hører 

 disse Toner for det meste, naar de flyve, og de klinge særlig i 

 Nattens Stilhed ret behageligt«. Dette passer jo nu ikke ganske 

 paa Gyvfuglene. En Iagttagelse af Christiani i hans i sidste Hæfte 

 af dette Tidsskrift offentliggjorte Afhandling^ taler heller ikke rigtig 

 til Gunst for Sortanden som Gyvfugl. Om en Flok Sortænder, 

 han saa i Stranden 12 April 1907, staar der: »Ænderne jagede 

 meget ivrigt hverandre, og næsten uafbrudt hørte jeg deres Stemme, 

 som omtrent var krøyun-krøyun , en Lyd, der havde meget til- 

 fælles med Gyvfuglenes Træklyd, men absolut var en anden«. — 

 Gyvfugle hørte han sammesteds 21 April. — Man kunde tænke 

 sig, at der kunde skaffes nogen Oplysning gennem Beretningerne 

 om de ved Fyrene faldne Fugle ^; det viser sig da ogsaa, at der 

 næsten hvert Aar falder Sortænder ved Fyrene, men det langt 

 overvejende Tal falder ikke i den Tid, hvor Gyvfuglene trække; 

 det er mest fra Vinteren og de tidlige Foraarsmaaneder, man har 

 de faldne Sortænder, saa heraf bliver man ikke stort klogere. 

 Mere direkte Underretning faar man af følgende Begivenhed, som 

 meddeles efter Breve^ fra Hr. Th. Jørgensen, Horsens: 



^ Fuglene ved de danske Fyr. — ^ F. Faber: Prodroniis der islandischen 

 Ornithologie. — " I. c. — * 1. c. — ^ A. Christiani; Iagttagelser over Fugletrækket 

 i Foraaret 1907 paa Stensmark ved Grenaa. — ^ Sagen omtales i tre Breve, 

 hvoraf nedenstaaende er et, væsentlig ordret, Uddrag. 



