110 



ikke saa skiønne.« Hunnens »adskillige Forandringer« omtales 

 dernæst og pag. 31 § 32 giver følgende Oversigt: 



»Junii og Julii Maaneder udgjøre den Tiid, i hvilken disse 

 Fugle fremkomme af deres Æg; skeer det tiiligere eller sildigere, 

 beroer det paa Stædet, saavelsom Foraarets og Sommerens tii- 

 ligere eller sildigere Ankomst. Naar Ungerne ere fremkomne af 

 Ægene, komme de vel i Skabningen overeens med Moderen, 

 men, saa stor som Forskiællen er i Størrelse, saa stor er den 

 og i Farven, ja endog i Klædningen selv, thi i stæden for Fiær, 

 som endnu ikke ere fremkomne, ere de klædte med en blød 

 bleegsort Duun, og se ud som vores almindelige Ellinger, da 

 man ingen Forskiæl kand see paa Han eller Hun af disse Unger ^. 

 Naar Fiærene efterhaanden udvoxe nærme vel begge Kiøn af 

 disse Unger sig i det første Aar til de Gamles Størrelse, men 

 endnu ikke begge til deres Farve. Hunnen alleene faaer i det 

 første Aar næsten ligesaadanne Fiære som Moderen, alleene med 

 den Forskiæl, at de ere noget lysere, men formedelst de ordent- 

 lige Fældninger, som aarligen gaa for sig naar Ungerne begynde 

 at kunne flyve, tiltager med Alderen Farvernes Høyde, og de 

 tvende Vingebaand viise sig nu tydeligere.« (I Tillægget, HI pag. 

 35, forandres denne Udtalelse saaledes: »Men de tvende hviide 

 Vingebaand viise sig ikke tydeligen førend efter flere Aars Fæld- 

 ninger.)« Hun bliver nu allerede i Stand at parre sig med gamle 

 Hanner og udlægge Æg, hvis Tall dog efter Alderen er større 

 eller mindre, saaledes at de Gamle lægge fleere end de Unge. 

 Hannerne derimod blandt disse Unger behøve fleere Aar, inden 

 de kand blive af eens Farve med de Gamle, de parre sig ikke, 

 uden det inaatle skee ved en og anden U-ordentlighed og til- 

 fældelig naturlig Kaadhed, førend i det tredje Aar. Vi see af 

 deres forhen givne Beskrivelser, at de i det første og andet Aar, 

 formedelst deres sorte og hvide uordentlig plættede Farve, see 

 meget hæslige ud, men, naar det tredje Aars Fiære fremkomme, 

 bliver man først vaer den fremskinnende Smukhed, som mangler 

 dog sin rette Anseelse formedelst nogle meget faa, hist og her 

 paa deres hvide Hals og rødagtige Bryst adspredte, sorte Plætter; 

 endskiønt denne nu bliver i Stand, at parre sig, saa besidder 

 den dog ikke sin fuldkonnie Skiønhed førend i det fierde Aar, 



1 Dette har været Tho. Bartholin bekiendt, thi han siger: pullus maris 

 fusci coloris est sicut fæmella, sed annua eadem albescit. Aet. Med. Hafn. Vol. 

 I. p. 90. (Briinniche). 



