126 



ret, med Mundingen liggende paa Nyren. Den har da ikke 

 været ved at yngle; den var syg og havde derfor ikke kunnet 

 faa en Mage; den var saaret i Hovedet af et Strejf hagl og den 

 venstre Vinge var skævt sammenvokset efter gammelt Skudsaar, 

 Svingfjerene paa denne Vinge næsten helt afslidte. 



Af det foran sagte fremgaar, at man med temmelig Sikker- 

 hed kan slutte, at Hunederfuglen først forplanter sig i sin tredje 

 Vaar, altsaa naar den fylder 2 Aar. Jeg har saa ofte set ny- 

 fældede Hunner med hvid Spejlindfatning have ret og tynd 

 Æggeleder, at Sandsynligheden taler stærkt for, at Antagelsen er 

 rigtig. Omvendt har jeg aldrig set en rugende Hun uden hvide 

 Vingebaand, men ganske vist er det kun et ringe Antal Hunner, 

 jeg har set paa Reden ^. Til den foreliggende Række af Hunner 

 i 2. Aar haves 11 Skeletter; Brystbenene vise sig kraftigere end 

 hos de unge Fugle, navnlig naturligvis hos de senest, o: nær- 

 mest Juni, skudte, men paa næsten dem alle, og særlig hos de 

 kun 16—18 Maaneder gamle, ses lyse Partier langs Kammen, 

 og den bageste Ende af Knoglen er endnu ret lys, tynd og 

 næsten bruskagtig, ligesom Tilhæ'ftningsmærkerne af Brystmusk- 

 lernes Bagende endnu ere ret utydeligt afsatte. 



HUNNER I TREDJE AAR. 

 Naar her tales om Hunner i 3. Aar bør med Udtrykket 

 relteligst forstaas: Hunner i mindst 3. Aar; ganske vist give 

 Brystbenenes og de øvrige Knoglers Udseende gode Støttepunkter, 

 men Afgørelsen kommer dog væsentlig til at bero paa et Skøn. 

 Det kan siges med Sikkerhed om de her omtalte 15 Fugle, at 

 de alle have ynglet mindst en Gang, men det er ikke let med 

 Sikkerhed at afgøre mere af Kønsorganernes Udseende. Derfor 

 ere alle Hunner, der have ynglet, medtagne i denne Gruppe, 

 naar ikke Brystben og Armknogler have været saa udpræget 

 »gamle«, at man nødtes til at antage en højere Alder. Vi skulle 

 se, at der ogsaa i Fjerdragten er Støttepunkter for denne Frem 

 gangsmaade. 



' Jeg har set en Del Gengivelser efter Fotografi af Ederfugle paa Reden 

 (fra Norge, Færøerne, Island o. s. v.), og altid har det været Hunner med hvide 

 Vingebaand. Se t. Eks. det nj'delige Billede i R. CoIIetl: »Dyreliv i det nord- 

 lige Norge, Kra. 1907« af en rugende Hun, Borgevær i Lofoten. Gengivelsen 

 af Fotografiet (L. Koefoed-Jensen) af Kirkebøholms Rugeplads, Færoerne (D. 

 O. F.s Tidsskrift 2. Aarg. II Hæfte pag. 72) er ikke ganske heldig; paa selve 

 Billedet kunde de hvide Vingebaand paa den rugende Hun godt ses. 



