147 



og heller aldrig mellem de mange Hundreder, som jeg har 

 undersøgt hos Vildthandlere og andetsteds. 



Formen platyuros beskrives som lidt mindre end den typiske, 

 fra hvilken den iøvrigt skulde kunne kendes paa at have 16 

 Halefjer; »Sie kommt im Winter bei Helsingør vor« — hedder 

 det — »und bewohnt wahrscheinlich das nordostliche Europa«. 

 Mellem de foreliggende Ederfugle, der ere skudte og fangede her 

 i Landet fmdes 13 med 16 Halefjer, baade Hanner og Hunner, 

 yngre og ældre Fugle, nogle med bredere, andre med smallere 

 Næb, men ganske de samme Svingninger i Næbbets Bredde og 

 Højden ved Roden ere at finde hos F'uglene med 14 Halefjer, 

 og da man ogsaa blandt grønlandske Ederfugle af Racen borealis 

 kan finde Individer med 16 Halefjer, kan der ikke lægges videre 

 Vægt paa dette Skelnemærke. De Eksemplarer, som have 16 

 (eller 15) Halefjer, ere mærkede med Tallet 16 paa foranstaaende 

 Tabeller, og blandt dem findes bl. a. 3 Hanner skudte her i 

 Landet ved Yngletidens Begyndelse; en Grund mere til at op- 

 give dette Holdepunkt. 



De umaadelig store Sværme af Ederfugle, som om Vinteren, 

 navnlig i Oktober og November ses i vore Farvande, indeholde 

 naturligvis kun et Mindretal af danskfødte Fugle; hvorfra kom- 

 mer da Resten af disse Skarer? Jeg har i Begyndelsen af No- 

 vember paa Isefjorden set Flokke saa store, at de, betragtede 

 paa Afstand, lignede Myggesværme over en Trætop, naar de 

 opskræmmede bølgede hid og did over Vandfladen. I Løbet af 

 Vinteren synes de at skille sig ud i mindre Flokke; man faar 

 en tydelig Forestilling om, i hvilke Mængder Ederfugle sværme 

 rundt i vore Farvande om Vinteren, naar man i H. Winges Fyr- 

 beretninger under »Forskellige Iagttagelser fra Fyrene« læser 

 Beretningerne fra Fyrmestrene og Fyrskibsførerne. Og hos 

 Vildthandlerne ses de i hundredevis baade her i København og 

 i andre Byer. 



Det er rimeligst at antage, at dette er Fugle, hvis Hjemstavn 

 ligger nordøstlig for vort F'ædreland ; fra den nærliggende svenske 

 Vestkyst komme sikkert mange, men ogsaa den finske Skær- 

 gaard yder sandsynligvis et stort Bidrag. Yderst talrig er den 

 jo, som tidligere nævnt, i den bohuslenske Skærgaard; ved Ky- 

 sterne af den bottniske Bugt skal den iflg. Kolthoff og Jåger- 

 skiold aftage i Antal nordpaa, men »bland Ålands skar år han 

 mycket talrik, och harifrån finnes han langs Finlands kuster 



